Pk Er 
land, (hvor den angives at høre bjemme af Linné, som citerer for den 
Dillen. Hørt. Eltham., hvor den findes udførligt beskreven af- 
bildet) samt i Vest-Frankrig øg Nord-Spanien. At vor almindelige 
0. procurrens Wallr. ikke fremdeles bør benævnes O. repens L., 
men at dette Navn bør forbeholdes den i Strandsandet Atlan- 
terhavets Kyster forekommende Art, maa jeg fremdeles olde, 
idet jeg for øvrigt skal nøjes med at henvise til min u i Be- 
handling af dette Æmne paa anførte Sted. 
Schedonorus asper. åt Benekens Sondring mellem 2 År- 
ter, tidigere sammenfattede under Fællesnavnet Bromus asper, er na- 
turlig og berettiget, men at den oprindelige og de feste senere For- 
fatteres B. asper snarere er at søge i Bromus serotinus Benek., end i 
hans B. asper, har jeg i ovennævnte Afhandling udførligere omhand- 
let, og skal derår her indskrænke mig til at bemærke, at Artsnavnet 
Ææsper” kun bør beholdes af dem, der ikke anerkjende 2 Årter, hvor- 
imod det maa bortfalde som særligt Navn før en enkelt af Arterne, 
naar deres Adskillelse anerkjendes, idet Navnet dels er kollektivt, dels 
passer bedre paa den i Mellem- og Syd-Evropa almindeligste Form, 
B. serotinus Benek. For B. asper Benek. har jeg derfør anvendt. 
Navnet Schedonorus Benekeni (Vid. Selsk. Oversigt 1871, pag. 40. 
FL Dan. tab. 28261. 
I Henseende til Navnenes S krivemaade skulde man tro, at 
en større Ensartethed end tidligere vilde være tilvejebragt ved de 
Begler, der bleve vedtagne paa den botaniske Kongres i Paris 1867, 
formulerede og udgivne af Alph. Decandolle>). Forskjellige Ind- 
vendinger ere imidlertid efterhaanden fremkomne imod Kongressens. 
Dekreter, og senest har Mr. St. Lager i et Par Afhandlinger, ,,Re- 
forme de la nøomenclature botanique” 1880 og ,,Nouvelles re ues" 
ete. 188i strængt kritiseret saavel de tidligere Uregelmæssi er i 
Nomenklaturen som særlig Kongressens Vilkaarlighed ved at holde 
sin Haand over, hvad der har vundet Hævd fra Fortiden, medens han 
kræver og selv giver Forslag til en radikal Udrensning af alle æl- 
dre ukorrekt eller inkonsekvent dannede Navne. Om det end er 
indlysende, at dere af hans Forslag ere altfor vidt gaaende til at kunne 
gjennemføres, ere derimod nogle af de fremførte Anker saa vel begrun- 
dede og forholdsvis lette at raade Bod paa, at man tør haabe flere 
unøjagtige eller hinanden mødsigende Benævnelser, der hidtil uan- 
fægtet have vandret fra Slægt til Slægt, efterhaanden rettede, og mere . 
konsekvente Principer fremtidigt lagte til Grund for Dannelsen af 
nye Navne. 
Af det rigelige Stof til Overvejelse, som St. Lager har fremdraget, 
skal Anm. bå exempelvis nævne nogle Punkter, 1 hvilke der findes 
en iøjnefaldende Uensartethed øg Mangel paa Kønsekvens høs næsten 
alle Forfattere, men hvor en Ændring af de traditionelle Uregel- 
mæssigheder forholdsvis let tør haabes gjennemført. Den Regel, at et 
Årtsnavn (med Undtagelse af Træers Navne) bør rette sig i Kjøn 
efter Slægtsnavnet, er almindelig anerkjendt, men naar det kommer 
til Udførelsen, møde vi mange Afvigelser fra Regelen, som endog til- 
dels stamme fra Linné. Der skrives f£. Ex. af næsten alle Forf. Ra- 
nunculus acris, Lathyrus silvestris, Sonchus palustris, hvorimod de 
masculine Slægtsnavne ifølge Regelen maa kræve den masculine 
Endelse paa Årtsnavnet, altsaa Ranunculus acer, Sonchus paluster o. 
s. w. At Slægterne Lotus og Melilotus ikke ere af ng ng FF DEKTE 
skulde synes utvivlsomt, og døg ere næsten alle enige i at 
dem søm om de vare forskjellige i Kjøn, saa at man vel skriver rig- 
”) Lois de la nømendature botanique, 1867. 
