140 
Hjælpemiddel; kun Taalmodighed udkræves til den megen Eftersøgen 
i Mark og Skov og til Dyrkningsforsøgene i Stue og Have. 
I Slutningen af sin Afhandling kommer Forf. ind paa en ny 
Theori. Hvorledes, siger han, kunne tyndhudede Planter udholde 
Vinterens Kulde? Det maa bemærkes, at Forf. i Forvejen har givet 
en meget lang Liste over urteagtige Planter, som holde sig &rønne 
(eller røde) Vinteren over, og for at forklare dette mærkelige Fæno- 
men antager han, at det er Garvesyren i Overhuden, som er indirekte 
Aarsag heri, idet dens vandtrækkende Evne forhindrer en hurtig 
Fordampning og saaledes lader Planten beholde sin Turgescens. 
Hermed anbefales denne indholdsrige og interessante Afhandling 
til grundigt Studium af alle Botanikens Dyrkere. 
H. 0. Juel: Beitråge zur Kenntniss der Hautgewebe der Wurzeln. 
Mit 2 Tafeln. (Separataftr. af: Meddelanden från Stockholms Håg- 
skola, n:r 18, udi: Bihang till Kungl. Svenska Vet.-Akad. Handlinger, 
9. Bd., n:ir 9. Stockholm, 1884). 
Af forskjellige Arbejder, som ere blevne til under Prof. War- 
mings Ledelse og Tilskyndelse, skulle vi her dvæle lidt ved en ung, 
svensk Botanikers første Afhandling handlende om det i Overskriften 
nævnte Æmne. 
Efter en Indledning, hvori Forf. søger at klare nogle anatomiske 
Udtryk med stadigt Henblik paa den nyere Litteratur, gaar han over 
il den specielle Del og begynder med at behandle Epidermis. Hos 
Alisma Plantago, ranunculoides, Triglochin maritimum og Trianea bogo- 
tensis bestaar Overhuden paa Roden af afvexlende lange og korte Celler, 
hvilke sidste voxe ud til Rodhaar. Hos flere Liliiflorer findes der en 
» Wurzelhille" i Lighed med Orkideernes, f. Ex. hos Vallota purpurea, 
Ophiopogon japonicus (men ikke O. spicatus), Agapanthus umbellatus, 
Hæmanthus puniceus, Crinum asiaticum, Amaryllis Belladonna, Am- 
mocharis longifolia, Semele androgyna. Forf. gjennemgaar dernæst 
det ,epidermoidale" Cellelags Naturhistorie og finder det hos de fleste 
Monokotyledoner (undt. f. Ex. Stratiotes aloides), medens det hos 
mange Dikotyledoner i det mindste ikke træder tydelig frem. Efter 
forskjellige Forhold lader der sig opstille forskjellige ,,Typer" for 
dette Cellelags Beskaffenhed, men vi maa med Hensyn herpaa hen- 
vise til Afhandlingen selv og dens dre Figurer; som Exempler 
paa tokimbladede Planter, hos hvilke vi kunne finde et sligt sube- 
pidermalt Lag af afvexlende lange og korte Celler, kunne vi efter 
Juel anføre Glaux maritima, Trientalis europæa, Lysimachia vulgaris, 
Cynanchum Vincetoxicum, Erythræa vulg. og E. Centaurium, hos 
hvilke sidstnævnte to Arter ,,Epidermoidallaget" under Rodens Væxt 
kommer til at overtage Epidermis's Rolle, saasom denne falder af. 
Afhandlingens Slutningsafsnit handler om den mulige Funktion af 
dette Epidermoid-Lag; Forf. siger (og det er ogsaa ganske vist), at 
det af hans Forsøg fremgaar, at man endnu ikke har bevist, at de i 
det omhandlede Cellelag tilstedeværende korte Celler skulde være 
Gjennemgangssteder for Vand (i underjordiske Rødder); ,ich muss 
aber gestehen, dass ich keine andere Deutung der ei enthimlichen 
Differenzirung dieser Zellschicht habe ersinnen konnen”, 
V. A. Poulsen. 
G. Haberlandt; Plwysiologische Pflanzenanatomie. Leipzig 1884. 
8vo. . 398 S. 
Blandt de nyere planteanatomiske Haandbøger eller Lærebøger 
indtager denne en fremragende Plads og der kunde maaske derfor 
være Grund til at skjænke den nogle Linier i ,,Meddelelserne" sær- 
