35 
saxatilis (Areschougii). Och får man utgå från åsigten, att en arts 
eget pollen år det får densamme låmpligaste, att blott då detta ute- 
blifver annan arts pollen mottages och att i dylika fall endast syn- 
nerligen vål utrustadt pollen kan upptaga konkurrensen med artens 
eget fromjål, torde det vara antagligt, att R. cæsius sållan skall be- 
finnas hybridisera med någon annan af våra buskartade Rubi ån med 
R. idæus och att nordens vidt utbredda, talrika corylifolii-former der- 
for i regeln icke åro att beteckna som hybrider. 
31. R. sulcatus Vest v. pseudo-plicata Utg. — Såsom framgår af 
Botanisk Tidskrift XVI pag. 58, anse forf. denne form stå midt emel- 
lan R. sulcatus, suberectus och plicatus. Enår de tre nåmnda arterna 
åro så nåra beslågtade, att det ofta år fårenadt med svårighet att 
såkert beståmma atypiska former såsom tillhårande den ena eller andra 
hland dem, och hår fåreliggande fall tvifvelsutan år ett dylikt, torde 
det vara helt naturligt, att denne form af olika personer kan bedåmas 
olika. Får vår del skulle vi hellre vara båjda får att i densamme se 
en form af R. suberectus. Som bekant, åro både R. suberectus och 
plicatus utmårkta får starka, vid basen fårlångda, lutande, klolika 
eller kråkta taggar, medan R. suberecti taggar åro raka, nålfina eller — 
hos starkt våpnade former (v. armata L. M. Neuman i K. V. A.'s 
Ofversigt 1883 pag. 64) — koniska, men alltid utgående från en fåga 
forlångd bas. Hår i fråga varande form har, synes det oss, R. sube- 
recti bevåpning. Åfven uddbladen, som hafva sin stårsta bredd ne- 
dom midten, ofta nåra vid basen, åro jemnt och fint sågade samt visa 
tendens till 3-delning, påminna mera om R. suberectus ån om R sul- 
catus, hvilkens turionblad åro rundade, ovala eller omvåndt åggrunda 
med grof, ojemn serratur. Icke heller blomstållningen afviker från 
den hos R. suberectus fårekommande. Blommorna nårma sig genom 
ståndarnes korthet R. plicatus, ej R. sulcatus; karakteren ,frugt- 
knuderne haarede” ståmmer vål åfverens med R. subereetus. På 
grund af det anfårda skulle vi anse, att R. sulcatus v. pseudo-plicata 
år en genom kortare ståndare afvikande form af R. suberectns, en 
åsigt, till hvilken utgifvarne synas hafva tenderat genom en framståld 
formodan, att den vore R. plicatus + subereectus. 
32. R. Barbeyi Favrat & Gremli % contiguus O. G. — Vid 
jemfårelse med Favrats originalexemplar (L. et Aug. Favrat: Rubi 
Helvetiæ austro-occidentalis, præsertim pagi Vaudensis, NO 6) kunna 
vi ej tillbakahålla den anmårkningen, att den danske formen så my- 
cket afviker från den schweiziske typen, att vi, får så vidt icke be- 
ståmningen haft Dr. Fockes stora auktoritet bakom sig, skulle an- 
sett det båttre att kalla detta nummer helt enkelt R. contiguus ån 
att foårbinda namnet med R. Barbeyi. Sådana olikheter som udd- 
bladets form (hos Barbeyr aflångt ovala, hos contiguus rundade), pe- 
dunklernas behåring och bevåpning (hos B. ludna, fåga taggiga, hos 
cont. fåga håriga, tått taggiga) torde vål i och fårsig ej omåjliggåra 
foreningen, men vigtigare torde vara, att sepala hos R. Barb. åro efter 
blomningen tillbakabåjda och tåttludna, icke taggiga, då 
de deremot hos R. cont. åro tilltryckta till frukten eller utstående, på 
yttre ytan grona eller grå samt tått klådda med taggar. Vidare hafva 
Ju utgifvarne sjelfva anmårkt, att fårhållandet mellan ståndarnes och 
stiftens långd år olika hos typen och varieteten. Får vår del skulle 
vi ej hålla for otroligt, att R. contiguus hår till samma grupp af nor- 
diska Rubi som R. scanicus F. AÅresch. Emellertid år denne Rubus, 
vare sig man bedåmer dess affinitet på ena eller andra såttet en syn- 
nerligen vacker acquisition till den danska Floran. 
33. R. dumosus Lefvre. — Afven denna art hånfåres till rham- 
nifolii; genom sin blomstållning erinrar den- något om R. N'eumani 
