36 
(fasc. I, No 14), men i dfrigt synes den oss nårmare sluta sig till 
villicaules ån till den af R. Barbeyr representerade gruppen och 
bland villicaules båra — att doma efter utlåndska exemplar — stållas 
i nårheten af den i Tyskland utbredde R. macrostemon Focke, hvil!l- 
ken i flere vigtiga karakterer år honom lik. 
34. R. Langei v. parvifolia G. Jensen — den af artens auctor 
asyftade formen har hår med råtta utdelats som varietet, emedan den 
tydligen år en genom lokala fårhållanden utmerglad form (med tunna 
blad och svagt toment) af den i fase. I No 9 lemnade typen. 
35. BR. macrophyllus Whe. & N. — tillhår en i Sverige orepre- 
senterad afdelning bland villicaules, nemligen de egentliga skogsar- 
terna och år i alla hånseende identisk med den tyske hufvudtypen, så- 
dan densamme redan af af Weihe blifvit beskrifven. RR. danicus (36), 
af Focke uppståld som underart till foregående, men af utgifvarne 
utdelad som sjelfståndigt species, och R. swlvaticus W. & N. (38) till- 
håra samma afdelning. De bilda tillsammans med R. macrophyllus ett 
vackert klåfverblad af tre skilda arter, for hvilka dock vissa hufvud- 
karakterer åro gemensamma, så att de kunna antagas hafva utbildat sig 
ur samma stamform. I utkanten till denna grupp står R. sczaphilus 
Lge. (37), af hvilken utgifvarne meddelat en synnerligen vacker 
solform. 
39—40. R. Gelertit O. Fr. — Denna art, som år 1886 beskrefs 
i Botanisk Tidskrift, synes stå mycket nåra R. villicaulis -Koehl. 
Med cen form af denna art, hvilken vi beskrifvit under namnet 
vulnerans (Bot. Not. 1885 pag. 87) har R. Gelertii de lutande turion- 
taggarne, den svaga behåringen på bladens undersida, de glandulåsa, 
taggiga foderbladen och de smala kronbladen gemensamt; den skiljes 
genom turionens borst, glandelhår och fårlångda uddblad samt blom- 
stållningens rikedom på glandler.  Olikheten mellan solform och 
skuggform antyda, att arten har stor formkrets, ty helt visst finnas 
mellanformer mellan de utdelade numren 39 och 40. 
42. R. cimbricus Focke. — Denna art, som redan 1878 i akt. 
tags af Focke vid Flensborg, tråffades 1882 af Krause vid Kiel 
SR till sist 1885 af Gelert i Angel. Fårlidet år beskref Focke den 
i Abhandl. nat. ver. Bremen. Den synes mig vinna &kadt intresse 
derigenom, att den otvifvelaktigt år mycket nåra beslågtad med den 
så isolerade BR. scanicus från Sverige. De karakterer, hvarigenom 
de skiljas — starkare bevåpning, svagare behåring och fattigdom på 
glandler hos R. cimbricus — åro ju af det slag, som vexla inom 
samma arter. 
43. R. Drejert G. Jensen. — Såsom vi redan i anmålan till 
fasc. I påpekade, sluter sig denna art nåra intill R. pyracanthus 
(fasc. I Nr. 21), dock ej så nåra, som vi på grund af exemplar från 
Slesvig (Quern ”%/, 1883), hvilka troligen ej åro fullt typiska, hade 
anledning att tro. Den senare skiljes genom mera bladig, mindre 
hårig inflorescens, trindare turion, tåtare och starkare taggar samt 
Jjusare fårgton på bladens undersida. Af dessa karkterer torde 
isynnerhet turionernas bevåpning vara vård uppmårksamhet. Hos 
R. pyracanthus finnas alla åfvergångar mellan de stora taggarne och 
de små borsten och dessa mellantaggar sitta så tått, att endast ytterst. 
små ytor af turionen åro fria; hos R. Drejeri deremot åro dessa 
mellantaggar fårre, så att turionen erbjuder stårre tagglåsa ytor. 
44. R. pallidus Whe. & N. — Framfår mig ligger jemte utg.'s 
jutlåndska exemplar denna art från Ungern, Tyskland, Slesvig och 
Sverige, och det år anmårkningsvårdt, huru dessa exemplar mot 
norden aftaga i rikedom på glandelhår och taggar, men i dess stålle 
blifva mer och mer ludna. Åfven uddbladen åro underkastade en. 
