45 
mener f. Ex. Hydrocleis, Trianea, Pontederiaceerne, Isnardia, Jussieua, 
Pistia, Ouvirandra, Aponogeton og endnu flere. 
Af Schenceks Arbejde udgjøre de ti, overmaade godt udførte 
Tavler, hvorpaa alle Figurerne ere Originaler, et højst væsenligt Af- 
snit, som virkelig vil være en udmærket Hjælp; de gamle Kobbertavler 
og Lithografier af Chatin og Parlatore er hermed for en stor Del 
satte ud af Kurs. V. A. Poulsen. 
Dr. W. Zopf: Ueber die Gerbstofj- und Anthocyan-Behålter der 
Fumariaceen und einiger anderen Pflanzen. (Bibliotheca botanica 
Hæfte 2). Cassel 1886. 4”. 40 Sider med 3 Dobbelttavler. 
Forf. har undersøgt følgende Fumariaceer:  Corydalis cava 
Schwg., pumila Rch., Halleri Willd., lutea Pers., ochroleuca 
Koch, Adlumia cirrhosa Rafin, Diclytra spectabilis Koch, formosa 
D. C., Fumaria officinalis L. og muralis Sonder, samt Parnassia 
palustris og Parietaria diffusa. De 2 sidste staa som et ,,Anhang" 
til Undersøgelserne over Fumariaceerne, der er Afhandlingens egent- 
lige Gjenstand. Disse gjennemgaas Organ for Organ saaledes at Byg- 
ningen af Rod, Rodstok etc. lige til Blomstens Bladsæt for samtlige 
nævnte Planter beskrives i særskilte Afsnit, og man derved faar en 
let overskuelig Oversigt over det samme Organs Udvikling hos alle 
Planterne med Hensyn til de ejendommelige Garvesyre- og Anthocyan 
Beholdere. 
Disse findes, som Forf. paaviser, hos alle de nævnte Fumariaceer 
og i alle Organer. De fremtræder dels som primære, dels som se- 
cundære Idioblaster; de første kunne forfølges lige til Væxtspidsernes 
Meristem og findes senere i Grundvævet enten enkeltvis eller i 
Længderækker, som ikke skyldes Tværdeling; de seeundære dannes 
i Kambiet, ligne oftest Kambiform og kunne ligge spredte eller i 
Tværrækker. Kun hos 2 Arter ere Idioblasternes Vægge træede og 
tykke, hos alle andre tyndvæggede og afren Cellulose, aldrig forkorkede. 
Idioblasterne indeholde én Cellekjærne, i de meget lange (indtil 
10mm.) maaske flere 
Indholdet er farveløst, gult eller rødt, med alle Farvenuancer 
(de farveløse Idioblaster ses først ved Behandling med Reagenser, 
f. Ex. Jodjodkalium) og bestaar af Garvesyre og Anthocyan. Alle 
underjordiske Dele (Rødder og Rodstokke) have farveløst Garvesyre 
eller gult Anthocyan, aldrig rødt. Det samme gjæder de overjordiske 
Dele, som ikke udsættes for Lys, specielt Sollyset, sker dette derimod, 
forandres det gule Anthocyan til rødt og paa Steder som f. Ex. 
Grænsen mellem over- og underjordiske Dele kan paavises alle Over- 
gange fra hyalin til intensiv rød Vædske i Beholderne. Dannelsen 
af det røde Farvestof synes at staa i et vist Forhold til Lyset, medens 
Anthocyangult skulde dannes uden Hensyn til det. Forf. viser at 
det gule, Anthocyanholdige Udtræk, som kan faas ved Udkog af 
Corydalis Knolde med Vand, er surt og bliver rødt med Syrer. Om- 
dannelsen fra gult til rødt Farvestof skulde derefter skyldes Dannel- 
sen af en Syre i de paagjældende Celler, og Forf. erindrer her om at 
Fumarsyre netop er fundet i de overjordiske Dele af disse Planter. 
At Syrer skulde influere væsentlig paa Anthocyandannelsen støttes 
af den Iagttagelse, at Roden af Parietaria diffusa indeholder 
Anthocyanrødt i sine Garvesyre-Beholdere og at dens Rodvædske 
reagerer sur. Det synes endvidere at Farvestofdannelsen begynder 
med et farveløst Chromogen for derefter gjennem efterhaanden inten- 
sivere gult at gaa over i rødt, eller hos andre strax til svag rødt, som 
efterhaanden bliver intensivere. Anthocyanet synes endelig at staa 
i et vist Forhold til Garvesyren og dannes og ophobes i hvert Fald 
