ns 
opstaaet ved abnormt rigelige Forgreninger af en eneste lille Rod- 
gren af en Fyr. De yderste, tætpakkede Forgreninger ere gaffel- 
formede, med lidt opsvulmet Spids og beklædte med et. gulhvidt;. 
fint, pseudoparenkymatisk Væv af Svampehyfer, tilhørende Hjorte- 
trøflen, og den samme Omdannelse af Fyrrerødder med tilhørende 
Svampevæv findes ogsaa uden at de nævnte Frugtlegemer af Svampen 
behøver at være til Stede. Hyferne trænge ikke alene intercellulært 
ind i Barkparenkymet, men danne ogsaa uregelmæssige Knuder inde 
i Cellerne, dels i Form af Haustorier, dels som hypertrofiske Udvik- 
linger af selve Cellevæggen. I osse Arbejde er der givet. 
mange nye og interessante Bidrag til Udviklingen af Frugtlegemerne 
hos Elaphomyces, som ogsaa tjene til at kaste Lys over andre Svampes 
Udvikling. Frugtlegemerne ere forfulgte fra en. Størrelse af 0,,;mm- 
i Diameter til fuldt modne. Deres Oprindelse synes at være rent. 
vegetativ, uden Spor af Befrugtningsproces. ,,Redernef indeholde i 
Regelen talrige Hjortetrøfler i alle Udviklingstrin; men en stor 
Mængde af dem standses i deres Udvikling paa et eller andet tidligt 
Tidspunkt og forblive rudimentære. I Begyndelsen staa disse Anlæg 
til Frugter ikke i direkte Forbindelse med Fyrrens Rødder, men 
dannes af det yderst fine, overalt i Jorden mellem Fyrretræerne ud- 
bredte Mycelium. Naar de ere blevne en Linie tykke ser man tydelig 
de tre Vævdele differentierede, nemlig Bark, Peridie og Gleba, hvilken 
sidste nu begynder at blive rødlig og tiltager med interkalær Væxt 
indtil henimod den normale Størrelse, hvortil der: synes at medgaa 
flere Aar. Naar de ere blevne henved en halv Snes Millimeter tykke,. 
begynder den ejendommelige Vortedannelse paa Barken (som er 
noget forskjellig bygget hos de to Arter, der ere lagte til Grund for 
Undersøgelsen, nemlig E. granulatus og E. variegatus), og fra Vor- 
ternes Overflade udsendes nu lange Hyfer, som man kan forfølge i di- 
rekte Forbindelse med Svampevævet paa Fyrrerøddernes Bark. Paa 
et lidt senere Tidspunkt kan Gleba ikke længer holde Skridt med 
Peridie og Bark, hvad Tilvæxten angaar, der opstaar Hulrum, og 
Hyferne tørre ind til meget fine brune Traade, det saakaldte Capilli- 
tium. Medens man tidligere har antaget at de ascogene Hyfer ud-- 
viklede sig af Glebamassen, har Forf. oplyst, at de paa dette Tids- 
punkt udgaa fra Peridiets indre Væg og skyde sig ind i Capillitiet,. 
som derved trænges til Side øg danner Væggene i de af de ascogene 
Hyfer med deres talrige Forgreninger dannede Kamre. Spidsen af 
Forgreningerne svulme op til kugleformede Sporesække, som ud- 
mærke sig fra alle andre bekjendte Tilfælde ved først paa et meget 
sent Tidspunkt, efterat Sporerne ere blevne forsynede med Membran, 
at aflukke sig ved en Tværvæg fra Hyfen. Ret mærkeligt er det at 
Flertallet af Sporesækkene har vandklart Indhold og forblive golde, 
og at ligeledes mange af Sporerne hæmmes i deres Udvikling, saa 
at der findes fra 1—8 Sporer i den modne Sporesæk, selv om der 
oprindelig var flere Anlæg til saadanne. Udenom den af en dobbelt 
Hinde omgivne Spore dannes derefter af Sporesækkens Plasma et 
grynet Yderlag, der lidt senere ordner sig i radialt sluttede Rækker 
af Gryn, som tilsidst smelte sammen til sølide, brunsorte Stave, sam- 
tidig med at Sporesækkene opløses og hele Indholdet af Frugtlegemet: 
forvandler sig til en violetsørt Sporemasse, og at den modne Frugt 
med Lethed udtages af det nu hendøende Rodhylster. — Trods en 
Mængde paa forskjellige Maader varierede Forsøg er det endnu: ikke- 
lykkedes at iagttage Spiringen af Sporerne hos Elaphomyces, lige 
saa lidt som hos andre Tuberaceer. Det eneste sandsynlige Udbred-- 
ningsmiddel for Sporerne er Dyr: Regnorme, Nematoder, Billelarver,. 
men fremfor alt Vildtet, der opsporer Svampen ved Hjælp. af sin. 
