87 
nærmer sig ved sine tre- til firerummede Sporer til Phragmidium, 
indenfor hvilken Slægt der gives Arter, som normalt have 3—4- 
rummede Teleutosp., og Ligheden bliver såa meget større, som 
den af Trelease angivne Hovedforskjel mellem Puccinia og Phrag- 
midium ikke holder Stik. Hos Puccinia foregaar Spiringen altid 
gjennem en Pore i Spidsen af hvert Rum, hos Phragmidium skulde 
den finde Sted gjennem flere æquatorialt stillede Porer. Men hos 
Phragmidium obtusum sker Spiringen ganske som hos Puccinia, 
hvad jeg allerede for en Del Aar siden har iagttaget. Man skulde 
da synes, at man ganske simpelt maatte overføre den tidligere 
som Phrag. obt. beskrevne Art til Puccinia; men for det første 
optræder den paa Planter af- Rosenfam., hvor Phragmidium ellers 
er eneherskende Urediné, hvad der dog er af underordnet Be- 
tydning; men af større Vigtighed er det, at dens Æcidieform er 
ganske som hos Phragmid., forskjellig fra den, der optræder hos 
Puccinia. Ligesom Puccinia anomala danner en Overgang til 
Uromyces, danner P. triarticulata en Overgang til Phragmidium, 
medens begge disse Extremer har et nær Tilknytningspunkt i 
Pucc. Rubigo. — Det vilde være interessant at faa Oplysning om 
den til P. triarticulata hørende Æcidieform; at den er heteroecisk 
er næppe tvivlsomt. 
4. I sidste Efteraar (1887) fik jeg af Hr. stud. mag. Børgesen 
en skimmelagtig Svamp, som havde udviklet sig paa vaadt Papir 
i en Botaniserkasse, hvori der fandtes flere fra Skoven hjembragte 
Planter, hvorimellem ogsaa større Svampe. Den dannede et først 
hvidt, senere graalig gult Skimmellag af 2—3 mm. Højde. Under 
Mikroskopet viste den sig at have en smuk, sirlig, ejendommelig 
Form, der navnlig viste sig meget tydelig efter Behandling 
med Hæmatoxylin, hvorved de fleste Dele af Svampen farvedes 
smukt blaa. 
Det viste sig at den hørte til Mucedineae, og blandt de talrige 
herunder hørende Slægter til den af Fresenius (Beitråge z. Myk.) 
opstillede Slægt Amblyosporium. Af denne var der kun en eneste 
Art kjendt, nemlig A. Botrytis Fres., som fandtes paa raadnende 
Lycoperdon. Da denne imidlertid havde safrangule, ellipsoide 
(efter Fresenius's Figur endog tøndeform.) Conidier, medens den 
omhandlede Art havde valseformede og farveløse Conidier, for- 
uden andre mindre Forskjelligheder, kunde den ikke høre herhen. 
Conidierne ere henimod begge Ender ubetydelig tyndere, ru og 
kjædestillede, men indbyrdes forbundne med en meget skjør Mellem- 
celle eller Isthme, saa at de i de allerfleste Tilfælde vare ind- 
byrdes løsrevne og viste sig da i hver Ende forsynede med en 
Krave eller Hals. Kun i forholdsvis faa Tilfælde fandtes to saa- 
danne Conidier endnu sammenhængende under Dækglasset, som 
hver især i deres frie Ende bare en saadan Hals eller overrevet 
Isthme. Hos de endestillede unge Conidier viste der sig i den 
frie Ende en kugleformig Hætte eller Celle. Denne svulmede til- 
sidst halvkugleformig op, sprængtes henimod den frie Ende og ud 
af samme fremtraadte en blegbrun, kugleformet, fri Celle. Disse 
Kugler vare ikke iagttagne af Fresenius eller andre Forf., der tid- 
ligere har beskrevet den ovennævnte A. Botrytis. Hvad Betyd- 
ning disse kugleformede Legemer har, maa staa hen; det fore- 
kommer mig sandsynligt at disse kugleformede Celler ere en Slags 
Knopceller, og at de tøndeformede eller valseformede Legemer, som 
af Fresenius kaldes Sporer, af Saccardo Conidier, kun ere Led af 
Frugthyferne, 
