"88 
I et i Sommer udkommet Hæfte af Bulletin de la société bot. 
de France (2. ser. tome IX, 1587) findes af M. Costantin beskrevet 
en ny Art af denne Slægt, under Navn af Amblyosporium bicollum, 
fremkommen paa hjembragte Lycoperdon gemmatum. Paa enkelte 
Afvigelser nær stemmer den såa godt med den hos os fundne Art, 
at der næppe er Grund til at adskille denne derfra.  Leddenes 
Størrelse og Form passer nøjagtig til vore. Afvigelserne bestaa 
i, at Frugthyfen hos den danske Form bestod af afvexlende lange 
og korte Led, med stærk Indsnøring, medens Costantins Fig. viser 
en slank Frugthyfe, med nogle faa Skillevægge i samme Afstande. 
Endvidere angives de omtalte kugleformede Legemer, som af 
Cost. kaldes ,kyster”, af teglstenrød Farve (roux de brique) medens 
de hos vore var blegbrune; men dette kan maaske ligge i, at vor 
Art var udviklet i Mørke i Botaniserkassen. 
Navnet bicollum er ikke særlig betegnende for denne Art; 
thi de samme to , Halse" har ogsaa den Art, paa hvilken Slægten 
oprindelig er grundet, nemlig A. Botrytis, hvad der fremgaar af 
Fresenius' Figurer, men rigtignok ikke af Beskrivelsen hos Fres. 
eller hans Efterfølgere. Men Costantin har, som fremgaar af flere 
Bemærkninger i hans Artikel, ikke kjendt Fresenius' Værk eller 
havt det ved Haanden, da han affattede Artiklen. 
5. Man har siden Ørsteds bekjendte Forsøg i Tredserne, som 
førte til Sikkerhed for den tidligere kun anede Forbindelse mellem 
Gymnosporangium og Roestelia, anset det for en afgjort Sag, at 
vi her til Lands og i det hele taget i Evropa kun havde 3 Arter 
Gymnospor. og 3 dertil svarende Roestelier, idet Ørsted antog de 
to tidligere som forskjellige Arter antagne Roestelier eller Æcidier 
paa Crataegus og Pyrus Malus som identiske. Den oprindelig af O.F. 
Miller i Fl. Dan. t. 839 (Aar 1780) under Navn af Lycoperdon peni- 
cillatum opstillede Æcidieform, der senere almindelig er kaldt 
Roestelia p., frembyder i Bygning af Peridiet visse konstante For- 
skjelligheder fra R. lacerata paa Crataegus, hvilket har bevirket, 
at Winter endnu i sin 1884 udkomne Deutschl. Pilze kun henfører 
den påa Crataegus forekommende Æcidium til Gymnosp. clava- 
riæf,, men henregner Æcidium penicillatum til de endnu tvivl- 
somme, isolerede Æcidieformer. At der ved Ørsteds Udsædsforsøg 
med Teleutosp. af G. clavariæf. frembragtes Spermogonier paa Æble- 
blade, kan ikke anses for Bevis, ,,da det er usikkert hvilken Æcidie- 
form, der vilde følge efter,” siger Winter. — Jeg havde længe be- 
mærket, at Udbredelsen af de to Æcidier paa Crataegus og Malus 
ikke faldt sammen, og endvidere, at deres Udviklingstid ikke var 
den samme. Påa en botanisk Vandring, som jeg foretog i Selskab 
med Overlæge C. Gad i Egnen mellem Daubjerg og Mønsted, 
bemærkede vi paa Bakken ved Skjærekilden, at baade Crataegus 
og Pyrus Malus vare stærkt angrebne af Æcidier; men medens de 
hos først nævnte allerede havde udsaaet sine Sporer for længe siden, 
saa at der kun fandtes visne Levninger af Æcidier, var derimod 
Æcid. penicill. paa Skovabild ganske nylig udviklet og aldeles 
frisk. Paa de omkring staaende Ener fandtes tydelige Spor af 
Gymnosporangium. Nogle Dage senere besøgtes Rindsholm Krat, 
hvorfra jeg samme Foraar af Gad havde faaet tilsendt prægtige 
Exemplarer af Gymnospor. clavariæf.; men, medens Crataegus havde 
været stærkt angrebet af Æcidier, fandtes ikke Spor af saadanne 
påa de tæt ved samme værende Skovabild. Der var jo saaledes 
god Grund til at formode, at der endnu fandtes en Art Gymno- 
sporangium, som hidtil var overset hos os, Rob, Hartig havde i 
