123 
I et Tillæg meddeles en Fortegnelse over nogle Hepaticae, 
der fandtes i Samlingen og ere bestemte af F. Stephani. En ny 
Art, Lepidozia Lawesii Steph., nærmest beslægtet med Lepidozia 
biceruri Steph., beskrives. ' 
C. Jensen (Hvalsø). 
J. Reinke: Algenflora der westlichen Ostsee, deutschen Antheils. 
Eine systematisch-pflanzengeographische Studie. Særtryk af VI. Be- 
richt der Kommission zur Untersuchung der deutschen Meere, in 
Kiel. Kiel 1889. Fol. 
Dette i systematisk og plantegeografisk Henseende vigtige Værk 
har en særegen Interesse for de danske Botanikere paa Grund af 
det Omraade, hvis Flora det behandler. Som naturligt er, gaar 
Forf. ud fra de nuværende politiske Grændser mellem det tyske 
og det danske Monarki og drager derfor Grændselinien mellem 
den tyske og den danske Del af Østersøen fra Nordenden af Sles- 
vig, midt igjennem Lillebelt, og gjennem den dybeste Del af 
Østersøen hen til Darserort Syd for Møen. 
I den specielle Del opføres alle indenfor Omraadet fundne 
Alger med Undtagelse af Diatomeerne og de pelagiske Alger. 
Man forbauses over den rige Flora, som Forf. her har fundet; 
ikke blot har han truffet paa adskillige Alger, hvis Forekomst her 
ikke tidligere var kjendt, men han har opdaget adskillige nye 
Slægter og Arter. Foruden at disse beskrives, meddeles i den 
specielle Del en Mængde især udviklingshistoriske Undersøgelser; 
særlig udførligt behandles Phæosporeerne. 
I det første og det tredie Afsnit behandles Spørgsmaal af 
mere almindelig Interesse. Forf. undersøger saaledes Algernes 
Livsbetingelser og kommer til det Resultat, at Bundens Beskaffen- 
hed har den største Betydning for Algernes Udbredelse indenfor 
Omraadet. Paa Bund med Sten eller Muslinger forekommer næsten 
altid en rig Algevegetation… Selv Sandbund kan være bevoxet 
med Alger, men Slikbund er altid uden Vegetation. Denne sidste 
Bundart dannes for en stor Del af raadnende Plante- og Dyre- 
levninger og synes at være positivt skadelig for Alzevegetationen. 
Ogsaa Vandets Saltholdighed har en meget stor Indflydelse paa 
Algernes Udbredelse. Naar saaledes den vestlige Del af Østersøen 
er betyelig rigere paa Arter end den østlige, skyldes det dens 
saltere Vand. Iøvrigt er Saltholdigheden i den vestlige Del for- 
skjellig i forskjellig Dybde. Overfladevandet er kun halvt saa 
saltholdigt som Nordsøens Vand, medens Vandet i de større Dyb- 
der nærmer sig til Nordsøens i Saltholdighed. Den ringere Salt- 
mængde i Østersøen fremkalder som bekjendt en Forkrøbling af 
mange Ålger, især i den østlige Del, men -ogsåa i den vestlige 
Del blive mange Arter ikke såa kraftige som i Nordsøen. 
I sidste Afsnit hbeskjæftiger Forf. sig med Spørgsmaalet, hvor- 
ledes og hvornaar Floraen i den vestlige Del af Østersøen er op- 
staaet. Han sammenligner denne Flora”) med Atlanterhavets og 
Ishavets og finder bl. a., at 15 Arter (12 %,) ere endemiske,. me- 
dens 32 Arter (25 "/,) høre til den arktiske Række, der ogsaa fore- 
kommer almindeligt ved Grønland. Af de første ville dog uden 
Tvivl en Del ogsaa findes udenfor Omraadet, men Forf. antager 
dog, at omtrent Halvdelen (6 ”,) ere virkelig endemiske. Forf. 
gaaer dernæst ud fra, at Østersøens Algeflora maa være indvandret 
%) Der tages ved Sammenligningen kun Hensyn til de røde og de brune 
Alger. 
