161 
Men ak! nu sørger Moder kjær, 
Ei blot, for Fjenden dernede 
Har saaret hende ved Hjærtet nær 
Og Fod sat i hendes Rede, 
Men meget mer, fordi vi jo, 
De Børn hun end har tilbage, 
For Kiv og Strid jo ei have Ro 
At tænke paa Fremtids Dage... 
De Dage, som vil komme, naar 
Vi Kræfterne just spilde 
I Broderstrid det hele Aar, 
Vil komme, naar forsilde 
Vi tydeligt se, vi syndet har, 
Da vi kunde Danmark glemme, 
Da vi kun Had, ei Kjærlighed bar 
Til Broder og Broder hjemme. 
O følger Kjærlighedens Bud! 
Det vii til Frelse føre. 
O lad os elske Sandheds Gud! 
Ved ham vi Alt kan gjøre. 
Ja, lad os Alle som Brødre fro 
Om Fædrelandet det gamle, 
O, lad os Alle med Haab og Tro 
Om Moder Danmark os samle. 
Ja, staa vi fast paa saadan Grund, 
Saa vist det har ei Fare, 
Da højnes Skandsen samme Stund, 
Da kan vi os forsvare. 
Ja leve Danmark, vort elskte Land! 
Vi leve til dets Ære! 
Og fremad for det hver eneste Mand! 
Det skal vort Løsen være. 
Vort dyrebare Fædreland leve! 
Den botaniske Forenings Femtiårsfest. 
Melodi: Dengang jeg drog afsted. 
Vi tidt paa udflugt drog, 
naturens store bog 
at læse i —; men dog 
imens vintervejret jog 
med tåge, regn og sné 
og sol var mat at se, 
