169 
een Ting, som af og til har berørt mig lidt pinligt (jeg for- 
moder, at Prof. Johnstrup har gjort en lignende Iagttagelse): 
det er hændt nu og da, at den ene eller den anden har vist 
sig lidt adspredt og havt Øine og Øren andensteds end ved 
mig og min Conversation. Men saa faldt mit Øie paa deres 
Brystsløifer, og der gik et Lys op for mig: mine Naboer ere 
begge Medlemmer af Festcomiteen, og have som saadanne 
saa meget at passe paa, at de ikke altid kunne lytte til min 
Snak. Og idet jeg sander, hvor ypperligt alt er arrangeret, 
og forstaaer, hvor megen Paapassenhed det kræver for at faa 
det hele store Maskineri til at gaa, forvandles den tidligere 
Misstemning til Glæde og Tak, og jeg er vis paa, at alle vor 
Fests Deltagere ville være enige med mig i at tømme et 
Glas for Festecomiteens Medlemmer og bringe dem en hjertelig 
Tak for deres betydelige og vellykkede Virksomhed. 
Festcomiteen leve! 
Ved Botanisk Forenings Halvhundredaarsfest. 
Mel. Peder Schjødt... 
Gode Venner! vi vil sjunge 
For den gamle Mortensen; 
Nei, jeg mener for den unge, 
Thi som Floras ægte Ven 
il: Er han stedse ung i Sind, 
Skjønt lidt graanende paa Kind. :!: 
Dog en Ramse om hans Dyder 
Vil han neppe synes om, 
Og han har slet ingen Lyder 
Efter sine Venners Dom. 
:: Vi kun ville drage frem 
Minder, som vi har i Gjem. :!: 
Mortensen har store Skove, 
Moser, Marker, Enge, Krat, 
Men låd bare Ploven vove 
Paa hans Godser at ta” fat, 
i: Den faaer baade Spark og Fur, 
Thi han taaler ei Kultur. :;: 
Af han trækker Sko og Hose, 
Saa han bliver Storken lig, 
Vader gjennem Lyngby Mose, 
Som paa Skatte er saa rig, 
il: Og selv om han plumper i, 
Er hans Søgen ei forbi. :|: 
Hør! en Dame såd en Sommer, 
Hun ved Mosen Hvile tå'er; 
Flux han efter hende kommer: 
Hei! De sidder paa min Star, 
i: ,Bønninghausen" voxer her, 
De maa ikke hvile der. :|: 
