215 
tydsk Oversættelse deraf; denne er paa Opfordring af Pfeffer fore- 
tagen af Wieler, og man maa være denne taknemlig derfor. 
Oversættelsen er god, Udstyrelsen i 2 smaa, elegante Hefter nem 
og smagfuld, Prisen, 3 Rmk. 60 Pf., meget moderat og den vel- 
bekjendte Tavle godtreproduceret. Dermed anbefales den nye Udgave 
paa det kraftigste til alle Plantephysiologiens Venner her tillands. 
J. Christian Bay. 
G. Walter: Uber die braunwandigen, sklerotischen Gewebeelemente 
der Farne (Bibliotheca botanica Nr. 18) 1890. 
De brune sclerotiserede Partier, der ere karakteristiske for de 
fleste Bregners (Polypodiaceers) Grundvæv og ofte optræde i stor 
Mængde, kunne i de undersøgte Tilfælde forfølges op til 3—4mm 
under Stængelspidsen, hvor deres første Fremtræden tilkjendegiver 
sig ved en svag Gulfarvning af visse Parenchymcellers Vægge. 
Det Celleparti, der efterhaanden inddrages i denne Metamorphose, 
untager Tenform og ender foroven og forneden med en enkelt 
Celle; Cellevæggene fortykkes meget stærkt, dog paa den eien- 
dommelige Maade, at de Vægge, der udadtil grænse op til al- 
mindeligt Parenchym, forblive tynde ligesom i dette; denne For- 
tykningsmaade er characteristisk for de paagjeldende Cellepartier. 
Medens disse som Regel opstaa af det parenchymatiske Væv, paa- 
vistes det kun i 2 Tilfælde at opstaa paa samme Maade som Pro- 
cambiumstrenge i Urmeristemet, nemlig hos Oleandra hirtella og 
Pteris aquilina. Saa snart Cellerne begynde at brunfarves miste 
de deres Evne til at dele sig. Hos Davallia Mooreana findes der 
en Mængde Krystaller af oxalsurt Kalk indesluttede i Grænse- 
cellernes stærkt reducerede Lumen. Interessante Exempler paa 
local, centripetal Tykkelsevæxt findes i Støttebundterne — Rus- 
sows Benævnelse for disse Cellegrupper — i flere kjødede Bregne- 
Rhizomer. Væggene ere i Almindelighed tydelig lagdelte og have 
Porekanaler, der undertiden udvide sig indadtil. Støttebundterne 
ere nær beslægtede med Støtteskederne, der direkte omgive Kar- 
strengene. Det er iøvrigt et almindeligt Phænomen hos Bregnerne, 
at Gul- eller Brunfarvning ledsager en stærkere Fortykning af 
Cellevæggene. Af særlig Interesse er Forf.s Paavisning af, at de 
parenchymatiske Sclerenchymceller i Rhizomernes, Bladstilkenes 
og Røddernes Støttebundter, Støtteskeder o. s. v. ere uforvedede; 
det samme finder i flere Tilfælde ogsaa Sted med de prosenchyma- 
tiske Sclerenchymceller. Hvad disse Dannelsers physiologiske Be- 
tydning angaaer, fik Forf. det Indtryk, at de vare bestemte til at 
forøge 'Trykfastheden; i de brune lagvis anordnede og navnlig i 
Peripherien forekommende Cellemasser seer Forf. en Erstatning for 
den hos disse Planter manglende Kork. Afhandlingen, der er 
ledsaget af 3 smukt udførte Tavler, slutter med nogle Under- 
søgelser af disse Cellers chemiske Beskaffenhed; de brune Farve- 
stoffer ere Phlobaphener, henhøre til Huminstoffernes Gruppe. 
O. G. Petersen. 
P. E. Miller: Om Bjergfyrren (Pinus montana Mill.). Et Forsøg i 
bryg pr Plantegeographi. Tidsskrift for Skovbrug, Bd. 8, 9 og 11, 
1886—89. 
Skjønt fremkommen i et Tidsskrift, der væsentligt har Skov- 
brugets Tarv for Øie, giver denne omfattende Afhandling saa 
meget af ren botanisk Interesse, at der er god Grund til at hen- 
lede Botanisk Forenings Medlilemmers Opmærksomhed derpaa ved 
en kort Omtale af den i Foreningens ,,Meddelelser", Dette burde 
