226 
En af de vanskeligste og mest indviklede Opgaver i den syste- 
matiske og beskrivende Botanik er den, at orientere sig i Nomen- 
claturens Vildnis. Denne Opgaves Vanskelighed rammer, om end 
i forskjellig Grad, baade Familier, Slægter, Arter og Afarter. Et 
Forsøg paa at bringe større Orden og Ensartethed i Nomenclaturen 
ved at søge tilvejebragt Samstemning blandt Botanikerne, dels 
om at træffe et skjønsomt Valg blandt det fra Fortiden arvede 
Chaos af Synonymer og Homonymer, dels om Reglerne for frem- 
tidig Navngivning blev gjort ved den internationale Congres i 
Paris 1867. De i denne Anledning af Prof. Alph. de Candolle ud- 
arbeidede Forslag bleve paa denne Congres'discuterede, og, efter 
at være vedtagne med adskillige Ændringer, endelig redigerede af 
DC. i den Form, hvori de ere publicerede (Lois de la nomenclature 
botanique etc. 1867). Dette Actstykke kan betegnes som et godt 
Fremskridt, og tjener endnu i mange Puncter som Rettesnor, men 
da der efterhaanden har reist sig ikke faa Stemmer imod for- 
skjellige af dets SS”) og da der i de forløbne 24 Aar er bragt 
flere Spørgsmaal frem, som ikke vare behandlede i , Lois de la 
nomencl.”, trænges der atter til en Revision af de da vedtagne 
Regler. Indtil en ny Forsamling i dette Øjemed maatte blive 
sammenkaldt, turde det formentlig være hensigtsmæssigt, om mindre 
Grupper af Botanikere, f. Ex. i et enkelt Land eller i Nabolande, 
forene sig om at drøfte forskjellige Puncter, der enten ikke omhand- 
les i ,1loisf eller om hvilke der endnu hersker Uoverensstemmelse 
med Reglerne eller mellem Botanikerne i samme Land indbyrdes. 
Det vilde derfor vistnok være ønskeligt, om foreløbig de danske 
Botanikere, særlig de, som give sig af med den system. Bot. vilde 
vælge en Comité, der kunde forhandle om og efter afsluttet Over- 
veielse forelægge den botaniske Porening til Vedtagelse forskjellige 
Normenclatur-Spørgsmaal, om hvilke der hersker Meningsforskjel. 
Ønskeligheden af en ensartet Nomenclatur i de danske botaniske 
Skrifter kan neppe være tvivlsom, men selv om den foreslaaede 
Drøftelse af slige Spørgsmaal ved et Udvalg ikke maatte føre til 
Enighed om ethvert Punct, ville Forhandlingerne altid kunne bringe 
Udbytte for Deltagerne, og selvfølgelig vil den, der ikke i alle 
Puncter kan følge Flertallet, være berettiget til at beholde sin 
Opfattelse, og hvad man end maatte blive enig om, kan kun have 
Gyldighed, indtil en eventuel international Congres atter vil tage 
Sagen op. 
Blandt de mange Spørgsmaal, der kunde blive Gjenstand for 
Prøvelse af det foreslaaede Udvalg, nævntes følgende: 
1. Familienavnenes Endelser. Pariser-Congressen opstiller som , 
Regel (art. 21): Endelsen åceæ føjes til Navnet af en (helst frem- 
ragende) Slægt i Familien, dog med følgende Undtagelser (art. 22): 
a. Særlige, ved alm. Vedtægt hævdede gamle Familienavne”>) 
for større Familier, beholdes f. Ex. Cruciferæ, Asperifoliæ, Labiatæ, 
Umbelliferæ, Gramineæ etc. 
b. Slægtnavne paa is og ix danne Endelserne ideæ, iceæ eller 
ineæ, f. Ex. Berberideæ, Hydrocharideæ, Tamaricineæ, Salicineæ. 
+) Den mest radicale Modstand imod de af Congressen vedtagne Regler er 
reist af M. St. Lager i ,Reforme de la nomenclature botanique" (Lyon 1880), 
og ,Nouvelles remarques sur la nomendcl. bot.” (1881), som med ubarmhjertig 
Stringens gjør Congressen ansvarlig for den fremdeles herskende Forvirring 
og Mangel paa Conseqyens, men søm trods mange træffende Bemærkninger, 
der bør tages tilfølge, driver Fordringen saa vidt, at den neppe nogensinde 
kan ventes bragt til Udførelse. 
+35) Det kan dog neppe anbefales at optage (som i den nyeste Udg. af Hartm. skand. 
Flora) de forlængst henlagte linnéiske Navne (Calamaciæ, Verticillatæ etec.). 
