227 
c. Meget lange og derfor ildeklingende Familienavne undgaas, 
f. Ex. Potamogetonaceæ, Lentibulariaceæ>). 
Af de danske Familier ville største Delen kunne formes efter 
Hovedregelen, men enkelte Familienavne, som ikke opfylde For- 
dringen at være dannede efter et Slægtnavn med Tilføjelse af 
Endelsen aceæ, maa enten omformes efter Hovedregelen, f. Ex. 
Amygdalaceæ istedetfor Drupaceæ, og i Analogi dermed Pyraceæ 
istedetfor Pomaceæ, eller beholde den tilvante Form f. Ex. Hippo- 
castaneæ og altsaa falde ind under Undt. a. 
2. Slægtnavne med de græske Endelser os eller ov ere meget 
uconseqvent anvendte i den almindelige Praxis, og større Ens- 
artethed bør tilsigtes. Der skrives saaledes i Almindelighed: 
Arctostaphylos men Oxycoccus 
Rhododendron —  Batrachium 
Liriodendron — … xDelphinium 
Polycarpon —  Heracleum 
Sphærophoron — … Gnaphalium 
Efter den almindelige vedtagne Regel, at Endelserne latiniseres, 
bør der altsaa skrives: Arctostaphylus, Rhododendrum+"), Poly- 
carpum o.s.v. 
3a. Artsnavne for urteagtige Planter rette sig i Kjøn efter 
Slægtnavnet. Men fra denne gamle og naturlige Regel gives ikke 
faa Undtagelser i Praxis, som bør rettes. Der skrives f. Ex. al- 
mindelig (rigtigt) Myosurus minimus, Cynosurus cristatus, men 
(urigtigt) Scorpiurus subvillosa; ligeledes (rigtigt) Lotus eorniculatus, 
men (urigtigt) Melilotus alba. Det bør altsaa hedde: Scorpiurus 
subvillosus, Melilotus albus o.s. v. Da Græsslægten Nardus er 
urteagtig, turde det være rigtigst at lade Artsnavnet rette sit Kjøn 
derefter (N. strictus), thi Oldtidens Nardus-Navn””%) har Intet med 
det Linnéiske Græsnavn N. at gjøre, og ved at give dette sidste 
Hankjøns-Artsnavn, henledes altsaa Opmærksomheden paa de for- 
skjellige Familier (Valerianeæ og Gramineæ), hvortil vedkommende 
Plante høre 7%). 
b. For træagtige Planters Vedkommende er Regelen der- 
imod den, at Hankjøns-Slægtnavne drage Hunkjøns Artsnavne 
efter sig. Men denne Regels Anvendelse er meget vilkaarlig. 
Regner man til træagtige Planter ogsaa større Buske, maa f. Ex. 
Slægter som Rhamnus, Evonymus, Cytisus, Philadelphus ogsaa 
have Artsnavne med fem. Endelse. Men der skrives iflæng Rham- 
nus catharticus og Rh. cathartica, Evonymus europæus og europæa, 
Cytisus alpinus (ikke alpina) o.s.v. Slægter, der have overveiende 
træagtige, men nogle urteagtige Arter, betragtes snart som mascu- 
line (f. Ex. Rubus ehamæmorus, odoratus, fruticosus), snart som 
fem. (Cornus suecica, sangvinea, alba). Her vilde en Ændring i 
Retning af større Conseqvents være ønskelig. 
4. En Gradforskjel mellem Begreberne subspecies, varietas, 
subvarietas og forma er ofte vanskelig at drage, og det, som nogle 
+) Istedetfor disse kunde (i Samklang med Undt. a) benyttes henholdsvis 
Navnene Fluviales, Lentibularei). 
xx) Slægtnavne med den græske Endelse wv beholde derimod Endelsen on, f. Ex. 
Tragopogon, Potamogeton. At nom. propr. med Endelsen on (f. Ex. En- 
dymion), beholde denne Endelse uforandret, er en Selvfølge. 
++%) Hunkjøns Endelsen for de Gam.es Nardus skriver sig forøvrigt vistnok fra 
Spica (Nardi) indica celtiea o.s.v., saa at det ikke er selve Navnet Nardus 
der er foem. 
+) Slægten Potamogeton har endog været tillagt 3 forskjellige Kjøen, nemlig 
masc. (den sædvanlige Opfattelse), neutr. (Hornemann 0. Fl.) og foem. (Hartm. 
skand. Fl. XII Uppl.). 
