Forfattere kalde Varietet, optræder hos Andre som Underart o0.s. v. 
Det maa indrømmes, at der om Regler i denne Henseende er 
Meningsforskjel mellem Forff., og at der til Afgjørelsen kræves, 
naar man ikke vil nøjes med et Skjøn, omhyggelig Undersøgelse 
1 hvert enkelt Tilfælde. Men i hvert Fald maa man kunne blive 
enig om, hvorledes Kjønsbetegnelsen i ethvert af disse Tilfælde 
hør ske. Bruges. som ofte skeer, græske Bogstaver til at betegne 
Varieteter, maa Kjønnet af Varieteten rette sig efter Artsnavnet, 
t. Ex. Ranunculus acer /, multifidus, Leucanthemum vulgare , 
hirsutum etc.: benytter man derimod Betegnelsen varietas, formå 
0.S.v. vil det formentlig være rettest at lade det derpaa følgende 
Navn være foem., f. Ex. Melandrium vespertinum varietas crassi- 
folia, Ranunculus repens forma pleniflora o. s. v. — I Monographier, 
hvor alle bekjendte Afarter og Former opregnes og beskrives, kan 
den førstnævnte Betegnelsesmaade være passende (subspecies be- 
tegnes da alm. med Tal, Varieteter med græske, Former med la- 
tinske Bogstaver), men i Floraer for enkelte Lande, hvor ofte en 
eller flere af de opstillede Afændringer mangle, er en slig Udtryks- 
maade mindre heldig, og det vil der være at foretrække at benytte 
Foem.-Endelsen efter et forudgaaende subsp., var. 0. s. v. 
5. Bastarder. Om disse opstiller Congressen (Art. 24) den 
Regel, at Planter af utvivlsom hybrid Oprindelse opføres med et 
x mellem de 2 Stamplanters Navne, af hvilke (saavidt Sikkerhed 
haves) Støvplantens Navn sættes først, Ægplantens Navn sidst. 
(Verbascum thapsiformi X phoeniceum, Cirsium oleraceo X acaule), 
men nåar den formodede Hybriditet ikke kan bevises, bruges et 
enkelt nomen specificum (med forudgaaende X), f. Ex. X Salix 
viridis (og som Synon. S. fragili X alba?)”) 
6. Prioritets-Spørgsmaalet omfatter dels ældre Navnes Beret- 
tigelse fremfor Synonymer af yngre Datum, dels Spørgsmaalet 
om, hvilken Forfatters Navn, der skal knyttes til en Slægt eller 
Art. I første Henseende er det nu af de Fleste vedtaget at fore- 
trække det absolut ældste Slægts- eller Artsnavn, ogsaa i det Til- 
fælde, at Artsnavnet er overført fra en Slægt til en anden. forud- 
sat at der ikke allerede existerer en Art af samme Navn i denne 
Slægt, og den samme Regel følges med en lignende Indskrænkning, 
naar en Varietet ophøies til Art. Den samme Regel anbefales af 
Congressen (Art. 59), dog med nogle Indskrænkninger, hvoriblandt 
a) naar et Navn udtrykker en Egenskab, som giver en falsk Fore- 
stilling om Arten (Art. 60, 3) og b) naar Navnet er dannet af 2 
forskjellige Sprog (60, 4). Hertil maa føjes hvad Congressen (Art. 
28 og 36) anbefaler dem, der ville bekjendtgjøre Plantenavne, bl. 
a. ikke at give Slægtsnavne, der forud ere anvendte i Zoologien, 
at undgaa Artsnavne, som udtrykke en fælles Charakter for alle 
Arter i samme Slægt, og at undgaa Artsnavne, der danne Pleonasme 
med Slægtnavnet (f. Ex. Spiranthes spiralis). 
Blandt de Artsnavne, som støde an imod Congressens oven- 
nævnte Undtagelser fra Regelen, og derfor give Anledning. til 
Kritik, kan exempelvis nævnes følgende: 
+) Idet jeg slutter mig til Congressens Regel i denne Henseende, kan jeg ikke 
være enig med Raunkiær (Dansk Excursions Flora) i Benævnelsen af Pile- 
slægtens Arter, da Krydsbefrugtningen i denne Slægt vistnok i mange Til- 
fælde er sandsynlig, i enkelte maaské sikker, men i andre Tilfælde tvivlsom 
eller i hvert Fald ikke bevist. At udfinde Stamplanterne er i hvert Fald 
vanskeligt, f. Ex. om S. lanceolata er opstaaet ved Krydsning af S. viminalis 
med 3. Capre+ eller cinerea; S. dasyclados ansér jeg for en fortrinlig Art; 
S. stipularis er maaské snarere en Var. af S. viminalis end en Bastard 
(B. ans-er begge disse for Hybrider af S. viminalis og cinerea). 
