40 
det klaret, hvad det er i Lys- og Varmeforhold i Forbindelse 
med Dyrenes indre kemiske og fysiske Egenskaber, der frem- 
kalder den hvide Farve baade hos Fugie og Pattedyr i Polar- 
landene, om det er en Slags Farve-Fotografering af Omgivel- 
serne paa Dyrenes Hud (ligesom de blege Farver hos Søfugle, 
Ørken-Dyrenes gule Farve, Løv-Dyrenes grønne, 0. s. v.) eller 
hvad andet. — Som mindre end nogen anden af Grønlands 
Fugle istand til at flygte er Rypen maaske den af dem, der 
legemlig er bleven bedst udrustet til at trodse Kulde og Sne. 
Netop Hønsefuglene egnede sig til at frembringe en saa ud- 
præget kuldetaalende Fugl; i deres Grave-Evne have de et For- 
trin, der kunde udnyttes. Paa Grund af Fjerklædningens Væxt ud 
over hele Foden har Rypen vel mistet en Ejendommelighed, 
der er stærkt udpræget hos dens nærmeste Slægtninge, de 
andre Urfugle: de fremstaaende stive Skæl langs Tæernes 
Rande, frembragte ved Gravningen, tilskyndede til Væxt ved 
Jordens eller Sneens Modstand; men til Gjengjeld hår den 
stærkere Kløer end de fleste andre, og Fodens stive Fjerklæd- 
ning kan virke som en Slags Fejekost. 
Ravnen (Corvus corax) har ingen særlig Tillempning til 
Kulden; dens Art lever i samme Skikkelse ogsaa i langt syd- 
ligere Lande; til at møde de haarde Krav i Grønland har den 
kun sin alsidige høje Udvikling; især maa den stole paa sin 
Forstand. Som Spurvefugl hører den til de finest udformede 
Fugle; men skjønt den ogsåa indenfor Spurvefuglene hører til 
de højeste, er den dog ikke blandt de allerhøjeste; den har 
flere forholdsvis lave legemlige Egenskaber: den har, som sine 
nærmeste Slægtninge, beholdt et veludviklet Taareben som Arv 
fra oprindeligere Fugle, medens det hos de allerhøjeste Spurve- 
fugle er fortrængt af Sibenet; den Gren af Carotis, der ud- 
munder under Ledbenets inderste Ledskaal paa Tindingen, 
kommer op bag om Fenestra ovalis, som sædvanlig hos mere 
oprindelige Fugle, medens den hos de allerhøjeste Spurvefugle 
ombyttes med en Gren, der kommer op foran Fenestra ovalis; 
