42 
der hist og her rage op over Sneen. I sydligere Egne hår 
den nære Slægtninge, der tildels ere Ørken-Fugle. Som Frø- 
æder og Hurtigflyver er den allerede skikket til at leve ogsaa 
i et Land som Grønland; overfor sine sydlige Slægtninge har 
den kun faa Egenskaber, der udmærke den som Sne-Fugl. 
Den hvide Farve er bleven forholdsvis stærkt fremherskende i 
dens Fjer, især hos den Race, der lever nordligst i Grønland, 
og som overvintrer i Landet; den samme Race har ogsaa faaet 
en usædvanlig tyk Fjerklædning. 
Som Verling staar Snespurven (Emberiza nivalis) paa et 
endnu højere Trin end Graasiskenen, der er en ægte Finke; 
i Næbets ejendommelige puklede Form, i den ejendommelige 
Forlængelse af Overkjæbebenet tilbage langs Ganebenet, o.s. v., 
er den endnu mindre oprindelig end de ægte Finker. Blandt 
Verlinger hører den igjen til de højeste. Den er blandt dem, 
der ere afvante med at færdes i Træer og Buske og have fundet 
sig tilrette med at leve i aabne, træløse Egne. Dens Fod er 
formet noget derefter; som hos saa mange andre Jordfugle er 
Tommeltaaens Klo bleven lige og lang, vist rettet ud ved at 
lægges hen over Underlag af Jord og Straa. Som ægte Aåben- 
Lands-Fugl har den ogsaa faaet usædvanlig Flyve-Evne; i den 
Henseende ligner den Graasiskenen; men ved helt at have givet 
Afkald paa Buske og Krat, som dog Graasiskenen har Forkjær- 
lighed for og vælger til Redested, er den endnu bedre end 
Graasiskenen istand til at leve i de ødeste Egne; Snespurv 
og Rype ere de Fugle, der kunne trives paa Landjorden længst 
mod Nord. Ogsaa hos Snespurven er Polardyrenes hvide Farve 
den fremherskende. | 
Som Dykand hører Ederfuglen (Somateria mollissima) til 
en af Andefamiliens højeste Afdelinger. Dykændernes nærmeste 
oprindeligere Slægtninge, de ægte Ænder, nøjes med den Føde, 
de kunne finde paa Søbredden eller påa Vandets Overflade, 
eller som de kunne naa under Vandet ved at neddukke Hoved 
og Hals eller ved at ,staa paa Hovedet". De ægte Dykænder 
