49 
Havørnen (Haliaétus albicilla) skikket til at leve i Grønland 
Aaret rundt. Heller ikke den er tillempet særlig til højnordiske 
Egne. ; 
Det er kun en mindre Kreds af Grønlands faste Fugle, 
der om Vinteren er vandret langt mod Syd for kun at besøge 
Landet igjen i den bedste Aarstid. Det er dels Fugle,” der ere 
afhængige af Plante- eller Insektverdenen, dels dem, der mest 
holde til ved Indsøer, dels nogle, der vel maatte kunne finde 
Føden om Vinteren i Grønland, men som ikke ere vante til 
den haardeste Kulde. Men selv de Fugle, der kun besøge 
Grønland om Sommeren, ere udsatte for mangen en Gang at 
maatte være omgivne af Is og Sne;. særlig udrustede maa de 
være. 
Sædgaas, Blisgaas, Knortegaas og Bramgaas (Ånser sege- 
tum, Å albifrons, A. torqvatus, A. leucopsis) kunne vel til 
Føde tildels nøjes med Tang og med Havdyr, der indeholdes 
i Tangen, eller som de kunne naa paa Bunden af grundt Vand; 
men deres kjæreste Føde er de friske Blade af forskjellige 
Landplanter. Til Grønland komme de først, naar Sneen smelter 
bort fra Jorden, og Planterne begynde at spire. Som store, 
stærke Fugle med god Flyve-Evne ere de istand til at trodse 
Uvejr, og de ere blandt de Fugle, der vove sig længst mod 
Nord; nogle af dem synes endogsaåa at have en særlig For- 
kjærlighed for de allernordligste Lande. 
Som store, stærke Fugle, som udmærkede Dykkere, ind- 
rettede til Fiskefangst paa lignende Maade som Alkefuglene, 
men af anden Oprindelse, maatte Lommerne, den Rødstrubede 
Lom og Islommen (Colymbus septentrionalis, C. glacialis) vel 
være istand til at leve i Grønland om Vinteren. Men de have 
Forkjærlighed for de ferske Vande, hvor de gjerne fange Lax, 
og hvor de have deres Reder, og de komme derfor først om 
Foraaret ved den Tid, da Indsøerne blive dem tilgængelige. 
Om Efteraaret holde de sig dog længe ved Kysterne. 
Som nære Slægtninge af Stormfuglen have den Store Storm- 
XXT Å 
