51 
som derfor ere blevne usædvanlig smaa, dygtig til at fange 
Krebsdyr og Smaafiske; men lille og spinkel er den, tilsyne- 
ladende slet ikke indrettet påa at kunne taale strengt Vejr; i 
Danmark hører den til de Trækfugle, der komme senest og 
tidligst vandre bort mod Syd; og dog kommer den aarlig i 
Mængde til Grønland, hvor den gaar højt mod Nord; ofte maa 
den søge sin Føde i aabne Spalter i Isen. Det er vel de grøn- 
landske Haves Rigdom paa smaa Krebsdyr, der lokker den 
dertil; dens Flyve-Evne hjelper den. ; 
Vandrefalken (Falco peregrinus) staar i Flyve-Evne ikke 
tilbage for Jagtfalken; men mindre er den, og sit Bytte søger 
den mest blandt de mindre Fugle, hvoraf der ikke om Vinteren 
findes mange i Grønland. Som ikke bunden til højnordiske 
Lande har den ikke som Jagtfalken faaet den lyse Farve. 
Om ikke den mindste, såa dog den spinkleste af Grøn- 
lands aarlige Gjæster er Skjærpiberen (Anthus agqvaticus), en 
lille insektædende Sangfugl. Hvad der giver den Evne til at 
leve ogsaa i Grønland, er dens Vane at søge sin Føde ved 
Vandet, baade det ferske og det salte, dens Forkjærlighed for 
aabent træløst Land og dens Flyve-Færdighed. Som Snespurven 
og mange andre Jordfugle har den faaet den lige Bagklo. 
Ligesom sine nærmeste Slægtninge udmærker den sig fra de 
sædvanlige smaa Sangere, fra hvem de stamme, ved at have 
forholdsvis lange Vinger, hvis første Haandsvingfjer er for- 
svunden, medens de andre Svingfjer ere voxede. Ved sin 
Flyve-Evne har dens Slægt naåaet at udbrede sig mærkværdig 
vidt; Pibere findes omkring paa mange af de mest afsides 
Steder af Jorden. 
Stenpikkeren (Saæicola oenanthe) er ogsaa en lille spinkel 
Sangfugl, men ligeledes i sin Retning en af de højest udviklede. 
Den hører til Droslernes højtstaaende Gruppe, blandt andet 
udmærket ved, at Fodens Skælklædning saa lidt som muligt 
minder om Fuglenes Forfædre blandt Krybdyr; Skællene ere 
ikke alene paa Mellemfodens Bagside, men ogsaa paa Forsiden 
Æs 
& 
