57 
og Ismaage, der synes at have vænnet sig til de mest ublide 
Kaar baade Sommer og Vinter; dels er det nogle af Sommer- 
gjæsterne, Knortegaas, Islandsk Ryle, Selning, Thorshane og 
Lille Kjove (Lestris longicauda), altsaa ikke alene store og 
stærke, men ogsaa smaa og spinkle Fugle, dog alle med god 
Flyve-Evne. Det ser ud næsten, som om de havde Overskud 
af Kraft i Vingerne; naar først Foraarets Vandrelyst er kommen 
over dem, undlade de gjerne at standse Flugten, synes det, 
indtil Is og Ørken møde dem. Maaske ogsaa den stadige 
Dag har en Tillokkelse for dem som for andre højnordiske 
Fugle, og Lyset drager dem mod Nord saa langt som muligt; 
der er jo Lejlighed til at finde Føden Døgnet igjennem, og 
Havet byder den jo rigelig, Landet tildels ogsaa; Ungernes 
Fodring, der i sydligere Lande kræver strengt Arbejde hele 
Dagen for at standses om Natten, maa dér kunne ske forholdsvis 
let, og Ungerne maa vist dér kunne voxe hurtigere end andre 
Steder. 
Som Fugle, der ret høre hjemme paa det aabne Atlanter- 
hav, komme den Store Stormsvale og den Store Skraape kun 
lidt i Berøring med Grønlands faste Kyst, men holde sig mest 
til de yderste Skjær. Begge færdes mest udfor Sydvestkysten. 
Kun i meget ringe Grad kan der i Fordelingen af Grøn- 
lands faste Fugleverden indenfor Landets Grændser tydelig 
spores en Følge af Grønlands Beliggenhed mellem Europa og 
Amerika. Paa Østkysten yngle to Arter, Sædgaas og Bramgaas, 
der endnu ikke ere fundne ynglende paa Vestkysten; det er 
Arter, der stamme fra Europa og have holdt sig tilbage paa 
Grønlands Europa-Side. 
Åt de mange tilfældige Gjæster, baade fra Europa og 
Amerika, der vise sig i Grønland, mest komme til Syd-Grøn- 
land, og at de fleste komme fra Amerika, er næsten selvfølgeligt. 
Af de 129 Arter Fugle, der kjendes fra Grønland, er der 
kun to, Ånser segetum og Corvus cornix, der ikke ere sete 
paa Vestkysten, regnet fra Kap Farvel til Kap York. 
