66 
smaa ved Vinterens Komme. Nogle Fugle have vel søgt hen 
til andre Steder for aldrig at vende tilbage; nogle ere som 
Trækfugle vandrede bort for hver Sommer at søge tilbage saa 
nær som muligt til deres tidligere Hjem; nogle have som Stand- 
fugle stræbt at finde sig tilrette i de nye Forhold og ere ikke 
undvegne for Isen mere end højst nødvendigt; for nogle af 
dem er det vel ikke lykkedes, og de ere uddøde; andre have 
naaet det ved at omforme sig mere eller mindre; igjen andre 
have ingen Omformning haft nødig, men allerede forud været 
tilstrækkelig rustede. 
Det ligger nær at tro, at Grønlands nuværende Fugleverden 
i Hovedsagen er en mere eller mindre omformet Levning af 
den tertiære Fauna, der vel for en Tid helt har været fordreven 
fra Landet og trængt mod Syd, men dog har holdt, sig i Nær- 
heden og er vendt tilbage, saa snart det lod sig gjøre. (Har 
der i Tertiærtiden et eller andet Sted i Polar-Egnene af en 
eller anden Grund været særlig koldt Klima, er der jo Sandsyn- 
lighed for, at Dyreverdenen dér allerede har tillempet sig til 
Kulden og maaske tildels derfra har bredt sig til de Egne, der 
senere hjemsøgtes af Istiden. Skulde dette være Tilfældet, falder 
Oprindelsen af ogsaa Grønlands Fauna tildels længere tilbage i 
Tiden; men Vilkaarene for åens Fremkomst blive dog væsenlig 
de samme). 
De mindst haardføre Trækfugle af Grønlands circumpolare 
faste Arter (som nogle af Gjæssene, de fleste af Vadefuglene, 
Anthus agvaticus, Emberiza lapponica) ere vist saa godt som 
uforandrede Efterkommere af tertiære Arter. Under Istiden 
have deres Forfædre utvivlsomt kun om Sommeren nærmet sig 
deres oprindelige Hjem, hvorhen Isen hindrede dem i at komme, 
og om Vinteren have de været langt borte derfra. Det er 
neppe selve Istiden, der har indgivet dem den Skik at vandre; 
det have de sikkert lært sig længe før den egenlige Istid, saa 
sandt Istiden ikke er kommen pludselig, men er indledet med 
mere og mere strenge Vintre; de vilde vel allerede have lært 
