123 
Branta (errore pro Bernicla) leucopsis (Bechst.): Baird, Brewer, Ridgway, 
Water Birds of N. Amer., I, 1884. — Bernicla leucopsis: Coues, Key N. Amer. 
Birds, 1884. — Bramnta leucopsis (Bechst.): Ridgway, Manual N. Amer. Birds, 
1887. — Salvadori, Catal. Birds Brit. Mus. XXVII, 1895. 
Bramgaasen er funden ynglende paa Østkysten; kun paa 
Vandring er den set paa den sydlige Del af Vestkysten. Den 
er en sent kommende Trækfugl. 
Ved Julianehaab skal den efter Holbøll vise sig aarlig paa 
Efteraarstrækket; han havde flere Gange faaet den derfra. 
En Han, skudt 8de Maj 1874 ved Grædefjord Nord for Fiske- 
næs, omtales af Finsch. 
Fra den sydlige Del af Østkysten opfører Graah i1831 ,Anser 
bernicla", om med Rette eller ej, er ikke mere til at afgjøre; efter 
hvad der nu vides, er der maaske størst Sandsynlighed for, at det 
har været Anser leucopsis. 
Ved Scoresby-Sund var den, efter Bay, meget almindelig i 
1891—92, ved de indre Grene af Fjorden. I Efteraaret 1891 blev 
den set sidste Gang 3dje September; den første Flok i 1892 kom 
27de Maj, trækkende ind gjennem Fjorden fra Øst. Oftest viste 
den sig i større eller mindre Flokke.  Tildels udgjordes Flokkene 
af ikke-ynglende Fugle; saaledes blev der 25de Juli 1892 dræbt en 
hel Flok paa 46 Stykker, Hanner og Hunner, alle gamle med Und- 
tagelse af én, en næsten udvoxen Unge. Men ogsaa de, der 
ynglede, holdt tildels sammen i Selskab; flere Par tog saaledes 
Bolig paa et Maagefjeld, hvorfra Maagerne vare fordrevne ved Skyd- 
ning. Reden indrettedes paa utilgængelige Klippeafsatser; vel blev 
selve Reden ikke set; men i Yngletiden var der stadig Bramgjæs 
paa Klipperne,' og naar de bleve jagne bort derfra, vendte de altid 
tilbage. 30te Maj 1892 blev der skudt en Hun med store Æg, dog 
uden Skal; 11te Juli blev der set Dununger, og 17de Juli blev et Kuld 
paa 3 Dununger fanget ude paa Isen paa Fjorden; 25de Juli blev, som 
sagt, skudt en næsten fuldvoxen Unge, ligeledes flere den Ste August. 
Fældingen var igang i den første Del af Juli: de fleste Gjæs i en 
Flok, der forfulgtes 4de Juli, tabte Svingfjerene, da de skulde til at 
flyve op; de to gamle, der fulgte med de tre nævnte Dununger 
17de Juli, vare derimod fuldt flyvedygtige, deres Svingfjer vare ikke 
nylig skiftede og viste ikke Tegn til snart at skulle fældes; ved 
Midten af August var Fældingen forbi. (Et Skind af en voxen og 
to Dununger hjembragtes.) 
En enkelt Gaas, som blev set et Sted paa Østkysten mellem 
