140 
(Puffinus anglorum.) 
(Hagerup, Birds of Greenl., 1891, p. 48, omtaler, efter Benzon's 
Fortegnelse over hans Samling, en Albino fra Umanak, 1872. Det 
paagjeldende Skind er overgaaet til Museet og viste sig at være af 
Fulmarus glacialis.) 
Årten er nordatlantisk, ogsaa ynglende paa Færøerne og Island, 
men neppe ved Amerikas Kyst, hvor den dog viser sig. 
31. Puffinus major Fåber. Stor Skraape. 
Procellaria puffmus L.: Fabricius, Fauna Groenl., 1780, p. 87. — 
Puffinus cinereus: Reinhardt sen., Vidensk. Selsk. Skr., VII, 1838, p. 94. 
— Holbøll, Naturhist. Tidsskr., Bd. 4, 1843, p. 431. — Puffinus major Faber: 
Reinhardt jun., Vidensk. Medd. 1853, p. 84 (kun Navnet). 
Puffinus major Faber: Dresser, Birds of Europe, Vil, 1877. — Baird, 
Brewer, Ridgway, Water Birds of N. Amer., II, 1884. — Coues, Key N. Amer. 
Birds, 1884. — Ridgway, Manual N. Amer. Birds, 1887. — Puffinus gravis 
O'Reilly: Salvin, Catal. Birds Brit. Mus. XXV, 1896. 
Vestgrønlandsk. Kakordlungnak: en ualmindelig Kakordluk, Fwlmarus 
glacialis. (Fabricius.) 
Den Store Skraape er en almindelig Sommergjæst langs 
Grønlands Vestkyst fra Sydspidsen indtil 65/27; men den synes 
ikke at yngle i Landet. Den viser sig fra først i Maj til Slut- 
ningen af September; i Oktober 1834 fandt Holbøll, at den 
havde forladt Davis-Strædet, og i Atlanterhavet saa han den 
heller ikke, medens Puffinus anglorum dér var at se i Mængde. 
Paa Strækningen mellem 63” og 65Y2?, hvor Grønlands 
fiskerigeste Banker findes, skriver Holbøll, er den allertalrigst. 
Den færdes mest ude paa Havet; men i Tåage kan den komme 
i saa stor Mængde ind paa Fjordene, at den næsten dækker 
Vandet; saa snart Taagen letter, forsvinder den pludselig som 
ved Hexeri. Især ved Sukkertoppen kommer den jevnlig ind 
ved Kysten; endogsaa uden Taage kommer den dér om Aftenen 
ind mellem Øerne. De store Ismasser undgaar den. Den er 
paafærde baade om Dagen og om Aftenen. Naar Søen gaar 
højt, i eller efter Storm, flyver den mellem Bølgerne, som den 
véd åt følge; men ser den et Bytte i selve Bølgen, griber den 
det, medens den med stillestaaende Vinger flyver gjennem 
Bølgen, altid imod den. — Allerede Fabricius nævner den, i 
sit Haandskrift, som visse Aar i August med Taage kommende 
