192 
(Larus tridactylus.) 
og Mos paa Hylderne paa Fjeldvæggene, bååade nær nede ved 
Havet og højt oppe. Æggene lægges i Juni. 
Ved Nanortalik saa Vahl, som meddelt i Haandskrift, kun en 
enkelt i Vinteren 1828—29. 
Ved Julianehaab nævner Giesecke, under Iiste August 1309, 
en stejl Fjeldvæg, Naujarsuit, dybt inde i Tunugdliarfik-Fjord, som 
Yngleplads for utallige Rider og andre Maager. — I 1894 fandt 
Bruun den ret almindelig i den ydre Del af Tunugdliarfik- og Ser- 
milik-Fjord i sidste Halvdel af Juni; derimod blev den inde i 
Bunden af Igaliko- og Tunugdliarfik-Fjord kun truffen enkelte Gange 
i Juni, Juli og August, oftest i mindre Flokke, kun 21de August 
en større Flok i Igaliko-Fjord. Indtil for fire Aar siden skulde 
den efter Grønlændernes Udsagn have ynglet inde i Tunugdliarfik- 
Fjord, og i Sermilik-Fjord skulde den yngle ved Tugdlarunat. 
Mellem Julianehaab og Ivigtut saa Bruun den almindelig i 
Juni 1894 enkeltvis og 1 mindre og større Flokke, og en meget 
stor Flok fløj højt tilvejrs over Nunarsuit Natten mellem Ste og 
6te Juni. Ligeledes var der mange sidst i September. I stort Tal 
ynglede den paa et Fjeld udfor Sermitsialik-Fjord, NV. for Juliane- 
haab, sammen med Tejster og Graamaager. 
En Yngleplads ved Bunden af Arsuk-Fjord nævner Jørgensen 
i sin Dagbog fra 1842. — Ved Ivigtut fandt Hagerup Arten almin- 
delig i 1886—88; omtrent 2000 rugede paa en lodret Bjergvæg 
ved Bunden af Arsuk-Fjord, sammen med Hvidvingede Maager. I 
1886 blev den set sidste Gang 23de Oktober, nogle faa. I 1887 
kom en stor Flok 26de Marts; nogle faa bleve sete Zdde Oktober, 
for sidste Gang. I 1888 viste den sig for første Gang Øde April, 
en stor Flok. Ved deres Hidkomst var Fjorden endnu. tildels 
dækket af Is, saa at deres Yngleplads inde i Fjorden laa henved 3 
Mile borte fra det aabne Vand; de holdt sig da i store Flokke 
nærmere Fjordens Munding og vare meget sky og støjende; men 
paa klare Dage i April kunde man se en Flok paa et Par tusinde 
Stykker stige højt tilvejrs og derefter flyve over Isen ind til Yngle- 
pladsen for snart efter at komme tilbage; undertiden steg de saa 
højt, kredsende mellem hverandre, at de næsten bleve usynlige, 
medens man endnu kunde høre Skrigene. I Maj samledes de kun 
i mindre Flokke. Paa Fjeldvæggen, hvor de ynglede, stod nogle af 
Rederne saa lavt, at man kunde naa dem fra en Baad; de øverste 
Reder vare omtrent 150 Fod over Havet. Æggene lægges mest i 
