240 
(Fratercula arctica.) 
langt mod Nord, er sikkert nok; men nogen fast Forskjel 
mellem de meget stornæbede, der have været udskilte som 
egen Art, som Fratercula glacialis, og de sædvanlige findes 
ikke, som ogsaa sagt af andre. De grønlandske Lunder, i hvert 
Fald de nordgrønlandske, ere af de mest stornæbede; hvorledes 
Næbet er i Yngledragten hos de Lunder, der yngle i Syd- 
Grønland, har Museet ikke tilstrækkeligt Stof til fuldt at afgjøre ; 
de foreliggende Skind fra Syd-Grønland ere mest af yngre 
Fugle; et Skind fra Julianehaab, fra Sommeren 1895, er ikke 
af de allermest stornæbede. 
Følgende Maal af grønlandske og andre Skind til nærmere 
Oplysning: 
Grønland 
NæbetstHøjde Sender 22 3 38 DE EAR DA FS PAU 
VinsensrLængder 5 see GR ES AA 67 IA TO RETTE 
Det første af Skindene er fra Julianehaab, de andre fra Disko-Egnen. 
Island Færøerne Shetlands 
er em er mm——… Øerne. 
Næbets Højde..... 35'/» 38. 38/2 32/2 33/2 33/2 347/> 35 32 
Vingensihængdetit GO AM ONE OS ESF SS OS 870 SE 6T 153 
Ålle de maalte Skind ere af udvoxne Fugle i, tilsyneladende, Yngle- 
dragt, men ikke alle synes lige gamle; de fleste have tre, nogle kun to 
Rynker påa Overnæbet. 
Lunden yngler langs Grønlands Vestkyst, forholdsvis ikke 
i stor Mængde, talrigst i Disko-Egnen. (Fra Østkysten kjendes 
den ikke sikkert; Østgrønlænderne synes at have Navn for 
den.) Den synes tildels at være Trækfugl; men om dens 
Vandringer vides ikke meget; ogsaa om Vinteren kan den sees 
i grønlandske Farvande. Den lever mest paa det aabne Hav; 
Ynglepladserne ere paa Øer ved Havet. Føden er Fiske, især 
Tobiser, og Krebsdyr, især en Art, som Fabricius ikke selv 
havde set, men hvis grønlandske Navn han gjengiver som Pulex 
maris alti rostro serrato. Den ruger flokkevis, oftest i Selskab 
med andre Arter, paa Fuglebjerge, forholdsvis lavt nede. Reden 
indrettes i Huller. Æg ere fundne i Juni. 
Fra Nanortalik har Vahl sendt et Skind til Museet, fra 7de 
November 1828. 
