Tid). Mellem var. ludovicianus og var. obscurus er næsten 
ingen anden Forskjel at opdage, end at den yderste og den 
næstyderste Halefjers lyse Plet hos /udovicianus er vel udpræget, 
hvid, og hos obscurus er ifærd med at forsvinde, idet den for- 
mørkes. Men hos en ,0bscurus? fra Frankrig ere Halens lyse 
Pletter næsten lige saa hvide som hos agvaticus typicus eller 
ludovicianus, og hos alle Racerne er der betydelig Vexlen i 
Halens Farve: Hos 5 af de 10 foreliggende grønlandske Skind 
er Yderfanen af yderste Halefjer mod Spidsen mere eller min- 
dre graa, hos de 5 andre er den helt hvid. Hos 8 er Yder- 
fanen af næstyderste Halefjer mod Spidsen graa, i større eller 
mindre Udstrækning, hos 2 er den helt hvid. Den hvide Plet 
påa næstyderste Halefjer vexler meget stærkt i Udstrækning; 
hos nogle er det kun en lille hvid Plet i Fjerens Spids, hos 
andre strækker den sig over Halvdelen af Fjerens Længde. 
(Forskjel i Svingfjerenes Længdeforhold eller i Bagkloens Form 
mellem agvaticus typicus og ludovricianus paa den ene Side, 
obscurus paa den anden, som af Sharpe nævnet, har ikke været 
at finde.) 
Skjærpiberen er en ret almindelig ynglende Trækfugl langs 
Grønlands Vestkyst, især hjemmehørende i Nord-Grønland. 
Efter Holbøll kommer den til Syd-Grønland midt i Maj, til Nord- 
Grønland i Juni, og den forlader Landet ved første Sne, tid- 
ligere eller senere i September. Den skal ikke findes yng- 
lende Syd for Holstenborg, men i Syd-Grønland kun vise sig 
paa Vandring, især talrig om Efteraaret. Almindeligst skal den 
om Sommeren opholde sig inde i Fjordene, paa Græs-Sletterne ; 
paa Vandring kommer den ogsaa til selve Kysten. Ved Stran- 
den eller paa Klipper havde Holbøll ikke set den; paa Vest- 
kysten af Davis-Strædet, paa Cumberland-Kysten, hvor den i 
1878 viste sig første Gang den 30te Maj, medens der endnu 
laa Sne, saa Kumlien den derimod løbe mellem Stenene paa 
Strandbredden, og Reden blev dér altid bygget i Klippespalter. 
Holbøll har i dens Mave fundet Sommerfugle-Larver; Flue- 
