310 
som ynglende i Syd-Grønland, er troligt nok; de forfulgte den 
i Fældetiden med Kajak paa Indsøerne. — Fra Grønlands Fauna 
er jo ogsaa Gejrfuglen forsvunden; men i Gejrfuglens Død have 
Grønlænderne vist kun en meget ringe Del af Skylden, som 
sagt af Steenstrup. — Alt i alt er den Fare, der truer Grøn- 
lands Fugle fra Mennesker, ikke meget stor; dertil er Landet 
altfor tyndt befolket; store Strækninger ere jo mennesketomme ; 
kun 10639 Grønlændere levede i 1895 paa den danske Del af 
Vestkysten, der spænder over 13 Bredegrader, altsaa omtrent 
200 Mile, opbrudt i utallige Øer og Tunger. At Grønlændernes 
Forfølgelse af Fuglene gaar langt tilbage i Tiden, lige saa langt 
tilbage som Eskimoernes Ophold i Landet, er selvfølgeligt, og 
det sees ogsaa af den Mængde Fugleknogler, der ere at finde 
i gamle eskimoiske Kjøkkenmøddinger; men endnu sværme 
Fuglene ved Grønlands Kyster. Skulde Grønland engang igjen, 
som før Istiden, blive mere tilgængeligt for baade Dyr og 
Mennesker, gid det da maatte ske paa en Tid, hvor man bedre 
end nu havde lært at skjønne paa uforstyrret Natur, såa at 
Grønland kunde vedblive at være, hvad det i sin Utilgængelighed 
væsenlig er nu, et Fristed for Fugle. 
