90 



Emellcrtid ti(l< Lixnh sonai'c siiart uo.l;- ivda i»a doii verkli.na peli- 

 kaiieii, soiii lian k()rteli,t;-en heskref i ctt tilltigg i slutet af boken under 

 naniii af »Oii(>(rofaht.s» ocli diirvid afven j^apekade, att den skulle inforas 

 i systemet omedelbart efter den 84:de arten d. v. s. efter storskarfven. Hvad 

 skcdstorkens ftirekonist angai-, iir det af intrcsse att aktgifva i)a det i 

 detta manuskript intorda uttrycket »ex Lapponia semel». Det ar alltsa 

 aiitauligen fVaiia om ett fclfluget exemplar, men sedan inf(Jrde Lixne tro- 

 ligcn till f()ljd af ett miunesfel »Hahitat Wcstyohotiita ((■ L(i/>//(>)titi 

 (tstafc rariiis» Fatina Srccica 1746, p. 31. 



Siirskiljandet af de storre vadarna fran de smiirrc sniippartade iir 

 i (ifNercnsstiimmelse med nutida uppfattning. men Lixne frangick sjiilf 

 denna indelning senare. 



A'id studiet af Lknes framstiillning af de former, som liildadc den 

 femte klassen ( simfaglarna ) fallcr det genast i ogonen, att lian 1731 

 gjorde tydlig artskillnad mellan sangsvan ocli kiKJlsvan, men denna upp- 

 fattning uppgaf lian dessviirre senare. Likadant iir fallet med vildgas 

 ocli taragas. A andra sidan forbryllades lian af vissa simfagelarters yt- 

 terst olika driikter, sa att lian diiraf forleddes att uppfora dem under 

 Hera nummei". Detta var t. ex. fallet med alfagel, knipa oeb kricka. 

 Afven med afseende pa simfaglarne var Linne vid denna tid mindre bcijd 

 for sammanslagning af sliikten iin senare. Salunda upptVjras liiir sasom 

 skilda sliiktcn Ct/t/itiis, Aiiscr ocli Anas, livilka alla seiiare blefvo sam- 

 mantVirda till ett sliikte Aitas. -la, det antydes till ocli med att svan- 

 gasen 59*^ (nu Ct/gitopsis) borde bilda ett eget sliikte. Likaledes skildes- 

 dopping och lom pa tva sliikten samt labl) och miis pii skilda sliikten, 

 soni dock ej bibeIi(MIos i senare arbeten, ehuru det skulle varit liimpligt. 

 Ofver masarna hade Linne iinnu ej fatt nagon klar ofverblick. Dctta or- 

 sakade saviil oklara beskrifningar som eii omidig fordelning \)k tva sliik- 

 teu »Larus» och »Piscator», men cii anmiirkniiig, soin Iian sjiilf tillfogat, 

 visar, att han han var medveten om denna svaghet och han framhallcr: 

 »has aves non probe examinavi». 



Simfagelsklassen delades af Linxe 1731 i trenne sektioner ocli det 

 iir diirvid hogeligen intressant att finna, att, eliuru Linxe tog sina indel- 

 ningsgrunder blott fran niibbens beskattenhet. Iiaii diirvid lyckades sa'bra-. 

 Den forsta scktionen motsvarar niiinligen, oni man blott borttager skarf- 

 sliiktct, senare tiders Ljamellirostres^ den andra senare tiders Piigopocles 

 och den tredje senare tiders Lortgipcnnes. A'isserligeii ha iifven dessa 

 sista ordningar fatt \ika f(')r iiii naturligare grupperingar, nien iinda iii 

 pii allra sista tiden ha de l)ibcliallits ocli ha giillt sasoni riktiga och iinda- 

 malsenliga. T motsats mot liA.us insiig Linne sliiktskapen mellan skrakar 

 och iinder och han placerade diirtor sliiktet 3Iergus omedelbart cfter 

 Anas. undei- det att IiA.irs stiillde det i samband med stormfaglarna. 



