92 



klattraiule fa.uiar ocli dess tVirsta sektioii iiiiiesluter de e,L;eiitli,iia liaek- 

 spettania iiied tva tar framat oeli tva hakat, deu andra ater ta,a:lar iiied 

 noriiiala lotter. Deii ifra.Lcavaraiide klassen iir salunda ej naturlig i nu- 

 tida mening, meii deii .sior doek tjeiist betydli.gt biittre iin det af Lixne, 

 senare skapade koii,i>iomeratet y>J'i('<r-», som ficiv iiiuesluta krakfa,i;lar. 

 ha(icspettar etc. 



Den attonde 0(ii sista klassen iiuUias liufvudsakligen efter niibbeiis 

 forni o(ii stjiirtens skapnad i tre sektioner. Endast den sista af dessa 

 kan anses som en i stort sedt naturlig grupp, da den liufvudsakligen 

 bildas af siiaritagiar. litoin dylika innesluter den dock sidensvansen ocli 

 tofsmesen. ()m deii seiiare Iiar eniellertid Lixxe gjort det riktiga tilliigget, 

 att den borde snarare foras till mesarna. En annan riittelse, som Lixxe 

 i ett senare tilliigg gjort iuom denna klass iir, att lian ])apekat, att 

 stromstaren ej iir nagoii trast. eliuru den till eii b()rjaii kommit att iii- 

 foras bland trastarna. I seiiare arbeten forde Lixxe stnhustaren till 

 Stunuis, kanske till foljd af af det svenska naninet, men det iuneltar ej 

 niigon forbiittring. Det iir liitt torklaiii^iit, att eii del smafaglar skulle 

 valla Lixxe atskilligt liufvudbry ,genom sina olika driikter. Detta.iir i 

 synnerliet fallet iiied bei'gtiiiken, soin uppfores tvii ,ganger ocli dcssutom 

 delvis asyftas en tredje ,gang tillsauimaiis nied botinken, som do(i< iifven 

 inta,iier ett siirskildt numiner. (JOken aiif()res under tre, koltrast. sang- 

 liirka. sn(')Si>arf, griisiska o(ii UKJjligen iirtsaugare under tvii numuier. I 

 de Hesta fall ilr detta ui^prepande beroende pa,, att Lixxe ej vagadc for- 

 cna vissa litteraturuppgifter ined Iivarandra eller med egna iaktta,gelser. 

 Detta iir ju for ofrigt liitt tVirklaiiigt, da de beskrifningar, soni voro Iio- 

 nom tillgiingliga, ofta voro Iielt korta ocli den ene forfattaren lade storsta 

 vikt pii en karaktiir den andre ])k en amian. I vissa fall kiinde Lixxe 

 ej identifiera faglarna pii Rudf.ecks plansclier, utan uppstiiUde en art 

 efter plansclien 0(ii en aiinan efter den tagel Iian observerat. Detta giiller 

 t. ex. om griisiskan. En fa.gel, soin beredde Lixxe mycket besviir, var 

 lafskrikan. Hiir i detta forstlingsarbete tyckes Iian till en Ixujan Iia an- 

 tagit deii lia sliiktskap med staren. Men snart var Iian iiiera b(")jd att 

 fora deii till trastarna, i det att dess rostroda stjiirt tV^retoll Iioiiom tyda 

 pii frandska]) med den sydeuroj^eiska stentrasten. I tioiide u])])la,L;aii af 

 SjiHtema i,id(iy(f kom den do(iv in uuder sliiktet Corriis. fast ininu allt- 

 jiimt med citat, som Iiiintydde pa stentrasten.^ 



Miirkli.gt nog iir att Lixxe redan pii detta tidi.ga stadium liadc liuu- 

 nit sammanblaiida rrulvin.yen o(ii sangtrasten. i det att Iiaii siiger ])a tal 



' Ovissheten angaende denna lagels systematiska stiillning foi-tfar dock allt- 

 jamt, sa att Linne i Si/st. nat., ed. XII, 176() forde den till sliiktct Ldnlus. I Ite.r 

 Laj><ii>nicum .siigcs dofk alldeles riktigt oin saninia fagel refcrri potest ad Glaudarinni''. 



