93 



oin den seiiare att den har eii livit rand ofver ogat."^ For biataren (l(i4) 

 anviinde Linne 1 detta arbete slaktnamnet »/s^)/V?f/», men lian synes tve- 

 liagsen, om detta iir riktigt, sasom en senare tillfogad ainnarkning visar. 

 Emellertid anviindes samma slaktnamn afven i Fanna Siicdca 1746. I 

 Sijst. nat. ed. x. 1758 iir det dock ritttadt till Mcrops. Orsaken hvarfor 

 Mcrops ej forr kom till anviindning tVir biiitaren, iir antagligen den, att 

 RuDBECK anviinde detta namn for tornskatan. Lixne kallade ocksa torn- 

 skatan i en nagot senare till detta manuskript fogad beskrifinng ^MerojJS». 



En del vanliga smafaglar voro Lixxe iinnu alldeles okiinda vid denna 

 tid. Att en del sma svarskiljbara sangare saknas i manuskrii3tet ar ej 

 underligt. men mera egendomligt forefaller det, att en sa vanlig och i 

 ogonen fallande fagel som buskskviittan ej skall tinnas upptagen. Det 

 samma giiller om svart och hvita tlugsnapparen. Mahiinda var den senare 

 da ej sa allmiin som nu. En sak som mojligen tyder Iiiirpa ar, att 

 Linn£ i Fauna Srccica af 1746 om den uppgifver »Jiahitat in Scama 

 fagetis». som om den ej skulle tinnas annorstiides. For samma sak talar 

 oek, att denna tagel saknas i Piupbecks i)Ianschverk. Giirdsmygen saknas 

 iifven och rodhaken har forst tillkommit i ett niigot senare tilliigg under 

 rodstjarten.^ Gulniibbade hiimplingen. som ju iinnu iir siillsynt hos oss, 

 kiinde Lixne 1731 blott genom Rudbecks plansch. 



Liksoni i foregiiende delar af manuskriptet visar sig Lixne iifven 

 hiir inom den iittonde klassen mera mera bojd for uppdelning i ett flertal 

 sliikten iin i senare arbeten. »MotaciUa» af 1758 motsvaras har af ej 

 mindre iin 7 sliikten. Flera af dessa aro obetingadt goda som t. ex. 

 iirle- ocli skviitte-sliiktena. Mindre nodviindigt var ju att skilja pa niik- 

 tergalar och rodstjiirtar, ehuru det ocksa mycket viil kan forsvaras ocli 

 numera ofta brukas. Forenandet af kungsfagel och lofsangare skulle nog 

 finna foresprakare i nutiden. Jiirnsparf, svarthatta och gra flugsnappare 

 var dock ingen lycklig sammanstiillning. allra helst som iirtsangaren fick 

 bli alldeles ensam. Att stjiirtmesen skiljdes fran de andra mesarna, var 

 naturligtvis biittre iin att forena dem alla i ett sliikte, som skedde i se- 

 nare arbeten och iifven var fallet hos Rajus. Sliiktet Loxia af 1758 

 motsvaras hiir blott af »Cocothraustcs» och Pi/rrkula. Det forra var 

 hiir ej sa onaturligt sammansatt af tallbit och korsniibb och vida enklare 

 iin »Loxia» i senare arbeten. Anledningen hvarfor hiir sliiktnamnet »Coc- 

 cothraustes» anviindes, iir den, att Linne tydligen upptagit citat, som rorde 

 stenknacken men till grund for beskrifningen haft tallbitar. Den verkliga 

 stenkniicken liirde Linne ej kiinna forr iin langt senare under sin Skaneresa 



^ I «Lacrhesis Lapponica» sager han ock, att han h(")rde yTnrdus- iliacKs.'» fran 

 grantoiDparne vicl Hogsta 1^/i mil fran Uppsala. 



^ Bade buskskvatta och rodhake aro afbildade af Eudbeck, och mojligen 

 syftar tilliigget om Phoeniciintfi ininor (se pag. 74) -pk den forstnamnda 



