512 G. LAGERHEIM. LÄMNINGAR AP RHIZOPODEK. 



En i de finska sjöarna vida utbredd varietet, till hvilken 

 jag anser mig böra föra en i Stubbängens planktongyttja ej säll- 

 synt förekommande form (long. 66 — 60 f.i, lat. 50-44 «). 



D. marsupiformis Wallich; Penard I. c, p. 142, pl. IV. 

 fig. 22, 23, 30-34. 



En sällsynt art med öfver den mycket excentriska, runda 

 öppningen starkt sammantryckt skal, som är bildadt af sandpar- 

 tiklar. Endast funnen i atlantisk gyttja i Rörkenmossen (diam. 

 60 — 50 ,«) och Vifvelstamossen. 



D. olliformis nov. spec. Fig. 1 — 5. 



Schale rundlich-ellipsoidisch mit abgerundetem Ende, gelb- 

 lich oder gräulich, chitinös, ohne Fremdkörper, im Durchschnitt 



1 2 3 4 5 



Fig. 1 — 5. Difflugia olliformis n. sp. aus Eskilsuiossen. 



Fig. 1 — 3 grössere Form. Fig. 4 — 5 kleiuere Form. Fig. 1, 4 von der Seite, 



Fig. 2, 5 schief von unten und Fig. 3 von unten gesehen. 



rund oder rundlich-oval, 59 — 70 (å lang, 44—80 « breit, an der 

 runden oder rundlich-ovalen, centralen oder ein wenig excentrischen 

 Pseudopodienöffnung mit krempenartig umgeschlagenem, unebenem, 

 Rande. 



Arten synes vara närmast slägt med J). constricta, i 

 synnerhet den af Penard 1. c, pl. V, fig. 14 — 16 afbildade for- 

 men. Den är säkerligen utbildad i kalkhaltigt vatten och karak- 

 teristisk för dylikt. Hittills funnen i atlantisk gyttja i Resmo 

 mosse, Eskilsmossen och Gladvattnet, i boreal och subarktisk 

 gyttja i Lunda mosse och Stånga myr samt i Bara myr, samt- 

 liga sötvattensaflagringar. 



D. pyriformi» Perty; Penard I. c, p. 136, pl. Ill, fig. 30 

 —38. 



