GEOL. FOREN. FÖRHANDL. N:o 216. Bd 24. Haft. 6. 407 



Torftekniska 1 notiser. 



Af 



G. Lagerheim. 



I. Om blekning af torf och gyttja. 



När torf- eller gyttjeprof tagas ur en mosse och omedelbart 

 undersökas, är det till följd af materialets ofta ljusa färg lätt 

 att igenkänna rester af blad, frön, insekter o. s. v., som finnas 

 inbäddade. Men sedan torfvorna en stund varit utsatta för luf- 

 ten, börja de att mörkna, och ju längre denna färgförändring 

 fortskrider, desto svårare blir det att uppsöka fossilen. Är mos- 

 sens vatten järnhaitigt, hvilket ju ofta är fallet, blifva inom 

 kort profverna alldeles svarta, hvilket i hög grad försvårar deras 

 botaniska undersökning. För att profverna skola återfå sin natur- 

 liga färg är det därför nödvändigt att bleka dem. Denna af- 

 färgning kan åstadkommas på olika sätt; för närvarande torde 

 den af GUNNAR ANDERSSON 2 föreslagna salpetersyremetoden vara 

 den vanligen använda. Fördelarna med denna metod äro onek- 

 ligen ganska stora: den mörka färgen försvinner, fossilen fyllas 

 med gasblåsor och flyta upp, så att de bekvämt kunna utploc- 

 kas. Men åtskilliga nackdelar vidlåda äfven denna metod. Ett 

 så starkt frätande ämne som salpetersyra måste i flera fall in- 



1 Vill man bilda termer af mera internationell klang, föreslås kausimoteknik 

 och kausimoteknisk, af yauaqj.o? = bränntorf. 



2 Om metoden for växtpaleontologiska undersökningar af torfmossar, p. 172 

 (Geol. Kören. Förh. 14, 1892); Om slamning af torf, p. 506 (1. c.); Om metoden 

 för botanisk undersökning af olika torfslaü (Svenska Mosskulturfören. tidskr. 

 1893). 



