408 G. LAGERHEIM. TORFTEKNISKA NOTISER. 



verka mer eller mindre förstörande på fossilen och göra dem 

 ännu bräckligare; vissa mikroskopiska fossil torde alldeles upp- 

 lösas. Vidare måste blekningen företagas i ett dragskåp eller 

 annorstädes, där syreångorna ej kunna skada instrument eller 

 den arbetandes andedräktsorgan. Härtill komma slutligen ölägen- 

 heterna vid syrans medförande på resor. 



Vid den botaniska undersökningen af torf- och gyttjeprof 

 från en Tmjoa-förande mosse vid Ronneby, som omedelbart efter 

 upptagandet ur mossen svartnade, har jag användt en annan 

 blekningsmetod, som synes mig erbjuda vissa fördelar framför 

 salpetersyremetoden. 



Om en oxalsyrelösning utsattes för ljuset, sönderdelas den 

 i kolsyra och vatten mer eller mindre hastigt allt efter lösnin- 

 gens koncentration, ljusstyrkan och närvaron af vissa andra äm- 

 nen, exempelvis järnsalter; 1 en stark lösning sönderdelas lång- 

 sammare än en svagare, direkt solljus och närvaron af järnsal- 

 ter befordra i hög grad sönderdelningen, i det att ljuset och järn- 

 salterna verka som katalysatorer. Richardson 2 iakttog, att 

 vätesuperoxid bildades vid oxalsyrans oxidering, som därför torde 

 förlöpa enligt följande ekvation: 



C. 2 4 H 2 + 2 = 2C0 2 + H 2 2 . 



Allmänt bekant är vidare, att oxalsyran eger förmåga att 

 affärga organiska järnföreningar. Dessa oxalsyrans egenskaper 

 syntes mig särdeles egnade att göra den användbar till blekning 

 af torf, i synnerhet järnhaltig sådan, som svartnat i luften. 

 H vilken denna svarta järnförening är, är mig obekant; att döma 

 af färgen ligger det nära till hands att tänka på järnoxidoxidul- 

 hydrat, som med lätthet upplöses af oxalsyra, men sannolikare 

 är kanske, att någon organisk järnförening föreligger. Faktum 

 är emellertid, att torfstyckena nedsänkta i oxalsyrelösningen nästan 



1 C. Wehmer, Entstehung und physiologische Bedeutung der Oxalsäure im 

 Stoffwechsel einiger Pilze, p. 321 (Hotan. Zeit. 49, 1891); W. P. JoRlSSEN und 

 L. Th. Reicher, Über den Einfluss von Katalysatoren bei der Oxydation von 

 OxalBäurelÖSungen, p. 142 (Zeitschr. f. physikal. Chemie, 31, 1899). 



- Journ. Chem. Soe. 65, 1«94, p. 450. 



