241 



Om den olikformiga snöbetäckningens inflytande 

 på vegetationen i Sarjekfj ällen. 



Af Tycho Vestergren. 



(Föredrag hållet vid nordiska naturforskare- och läkaremötet i 

 Helsingfors den 11 Juli 1902.) 



Som bekant lägger sig vanligen snön på en ku- 

 perad terräng så, att snötäcket på olika ställen får 

 olika mäktighet. I högfjällen är snön om vintern en 

 lättrörlig yrsnö, som blåser bort från vindöppna stäl- 

 len, där den ej finner något fäste, och hopar sig till 

 mer eller mindre mäktiga drifvor i sänkorna och å 

 andra mer vindskyddade ställen eller där föremål stå 

 i vägen för snöns vidare framfart. I stor skala sker 

 detta, när i ett borgmassiv dels direkt genom neder- 

 börd, dels genom yrsnö snömassor hopa sig i sänkorna 

 mellan topparne och ge upphof till glacierer eller 

 väldiga, aldrig smältande snödrifvor. A småkuperad 

 terräng lägger sig snön efter samma princip, ehuru 

 i mindre skala: drifvor hopa sig i de vindskyddade 

 sänkorna, medan småkullarnes krön förbli snöfria eller 

 endast täckta af ett tunnt snölager. 



Att denna omständighet utöfvar ett mycket vik- 

 tigt inflytande på växtformationernas sammansättning 

 och gruppering, hade förf. tillfälle att iakttaga under 

 somrame 1900 och 1901 såsom deltagare i den af 

 A. Hamberg *) ledda naturvetenskapliga undersöknin- 

 gen af Sarjekfjällområdet, beläget i Lule Lappmark 

 mellan Stora och Lilla Lule älf på ett afstånd af om- 

 kring 6 mil från norska gränsen. Det 20 kvadrat- 

 meter stora området, som utan tvifvel utgör Sveriges 

 mest utpräglade högfjällstrakt, innesluter en mängd 

 toppar af mellan 1,700 och något öfver 2,000 meters 

 höjd, bland hvilka den högsta är Sarjektjåkko (2,091 

 m. ö. h.). Inom detta område finnes ett hundratal 



') Jmf. A. HAMBERG, Sarjekfjällen. En geografisk undersök- 

 ning (Ymer 1901, H. 2 och 3). 



Bot. Not. 1902. 17 



