245 



heten mycket ogynnsam, så att vintern vid sitt inträde 

 med våldsam hand tvärt afbröt en stor del af väx- 

 terna i deras för denna vegetationsperiod ännu ej af- 

 slutade funktioner. Första gången jag beträdde fjäll- 

 heden däruppe var den 27 juni på den långsluttande 

 (lutning uug. 10°) sydsidan af Porretitjåkko i södra 

 delen af undersökningsområdet. Snösmältningen på- 

 gick här som bäst, och de allra tidigaste vårväxterna: 

 Ernpdrum. Arctostaphylos alpina och Rhododendron 

 lapponieum stodo just vid denna tid i blom. Slutt- 

 ningen var kuperad medels låga kullar och åsar, och 

 man kunde ej undgå att frapperas af att fjällheden 

 här var ett veritabelt lapptäcke af olika växtsam- 

 hällen: på en yta af några 10-tal kvadratmeter mötte 

 de mest olikartade samhällen, och vegetationen befann 

 sig där i den mest olikartade grad af utveckling. 

 Kullarnes och åsarnes krön voro klädda med en tät 

 vegetation af låga buskar: Betula nana, Juniperus, 

 Empetrum med ett bottenskikt af tätt sammanträngd 

 Dicranum (mest fuscescens), blandad med Nephroma 

 areticum, (ladonia silvatica, Cladonia uncialis, Stereo- 

 caulon paschale, Lecanora t artarea (som öfverväxare). 

 Nedanför detta busksamhälle voro kullarnes sidor 

 klädda af ett Myrtillus «/#ra-samhälle, bestående af ym- 

 nig — -riklig Myrtillus nigra med inströdda : Solidago Virg- 

 aurca, Hieracium alpinum, Sibbaldia procumbens, Pedi- 

 cularis lapponiea (parasit på Myrtillus), Phgllodoce coe- 

 rulea, Salix herbaceä, Lyeopodium alpinum och med 

 ungefär samma markbetäckning som i busksamhället. 

 Sänkornas botten intogs af ett grässamhälle, hvars 

 mest karaktäriska konstituenter voro: Aira flexuosa, 

 Anthoxanihum odoratum, Festuca ovina, Poa alpina, 

 Luzula nigricans, Carcx rigida, Carex Persoonii: äfven 

 här voro inströdda örter såsom: Solidago Yirgaurea, 

 Gnaphalkun norvegicum, Hieracium alpinum, Trientalis 

 europcea, Sibbaldia procumbefts, men bottenskiktet var 

 här föga utbildadt. 



