247 



(Troligt är dock, att smältvattnet i sänkan om våren 

 är af betydelse för grässamhället, liksom ock att mar- 

 ken där torde vara näringsrikare än å kullens topp 1 ). 

 Att det icke är den något högre fuktighetsgraden i 

 sänkan, som gör, att Empctrum och Betula nana aldrig 

 förekomma där, är tydligt, då dessa växter eljes myc- 

 ket väl trifvas på fuktigare mark i fjällen, i det de 

 tillhöra det icke ringa antalet af fjällväxter, som äro 

 skäligen oberoende af markens fuktighetsgrad. 



Där den torra grusmarken var jämn, förekom icke 

 den nämnda växlingen af olika växtsamhällen. I 

 nedre delen af videregionen var där i allmänhet ris- 

 hed, på högre nivåer vanligen livad jag kallat gräs- 

 hed: ett glest täcke af torrhetsuthärdande gräs (Carex 

 rigida. Festuca ovina, Juncus trifldns) med botten- 

 skikt af mest lafvar och Bicranum. 



Om busksamhället å ena sidan icke tål ett dju- 

 pare snötäcke, så synes det å andra sidan ej heller 

 tåla att bli alldeles barlagdt under vintern, något 

 som man kan iakttaga å dvärgbjörkarna, hvilkas gre- 

 nar synas liksom klippta i samma höjd, tydligen be- 

 roende på, att de grenar bortdö, som nå ofvan snö- 

 täcket om vintern 2 ). Det är därför endast lägre 

 kullar på lägre nivåer, hvilka ej så mycket löpa risken 

 att bli barlagda under vintern, som ha buskvegetation 

 på krönet. 



På högre (vanligen 10 — 20 m.), mer vindexpo- 

 nerade kullar, belägna på högre nivåer, där snön 

 längre ligger kvar i sänkorna och där kullens krön 

 oftare utsattes för att alldeles barläggas af vinterstor- 

 marna, tillkomma ofvanför busksamhället och nedan- 

 för grässamhället nya samhällen, tydligen utbildade i 

 tillpassning till snöbetäckningen. Buskarna (mest Be- 

 tula nana) omgifva här kullens krön ringformigt all- 



'; Jämf. Alb. Nilsson. Svenska växtsamhällen [Tidskrift 

 för skogshushållning 1902). 



2 ) Jämf. Kihlman 1. c. p. 71, 



