256 



vissna, men nedtill gröna, hvilket visar, att unga 

 blad, som affrysa i spetsen om vintern, fortsätta 

 sin utveckling nästa vår medels interkalär till- 

 växt vid basen. 



Dessa växter bildade intet slutet täcke, utan 

 förekommo strödda i en mossmatta af Cesia sp., An- 

 thclia nivalis, Polgtrichum sexan gulare, Conostonium 

 tetragonum; i denna matta voro inblandade Stereocaulon 

 paschale och sterila Cladonia-thaWus. 



Snölägen af detta slag äro i Sarjekfjällen en 

 ytterst vanlig företeelse. Växtligheten där gör ett 

 prekärt intryck, individen äro ofta sterila, och sam- 

 hället består af arter, som bättre trifvas på snöfriare 

 lokaliteter, men äro nog plastiska att kunna uthärda 

 äfven i snöläget. Utom de redan nämnda arterna 

 äro Taraxactmi, Poa alpina f. vivipara och Carcx lago- 

 pina karaktäristiska medlemmar af samhället. Ut- 

 märkande för detta snöläge är, att llanunculus- och 

 Saxi fråga- arterna där äro sparsamma eller helt och 

 hållet saknas. 



Dessa förekomma däremot i snölägen på bergs- 

 sluttningar, där snödrifvan är så placerad, att smält- 

 vattnet blir rinnande. Dessa snölägens växtlighet är 

 ofta mycket artrik. Inbyggarne äro försedda med 

 glatta, m. 1. m. köttiga blad och äga i allmänhet hy- 

 drofil konstruktion. De äro typiska vårväxter, i det 

 de ha sina blomknoppar utbildade på hösten för att 

 slå ut, så fort snön bortsmälter nästa vår, ehuru 

 denna vår för en del inträder först långt fram under 

 nästa sommar på grund af snöns sena bortsmältande. 

 Dessa växter äro tydligen tillpassade för snöläget 

 eller rättare för lokaler, som i början af deras vege- 

 tationsperiod äro öfverströmmade af vatten från smäl- 

 tande snödrifvor. Man finner därför dessa växter 

 äfven tidigt på våren på lokaler som, själfva tidigt 

 snöfria, öfversvämmas af vatten från ofvanför liggande 

 drifvor. 



