259 



af en 21 meter hög morän på slätten vid Kåtåkjokk 

 1,004 meter öfver hafvet. Det kan på samma gång 

 tjäna som typen för den af snöbetäckningens olikfor- 

 mighet betingade växtgrupperingen på dalgångarnas 

 och högslätternas otaliga småkullar och åsar inom hela 

 det vidsträckta Sarjekområdet. Åter och åter möter 

 man där samma i all sin omväxling enformiga sam- 

 hälleskedja, i sina hufvuddrag alltid lika, men på 

 mångfaldigt sätt modifierad på grund af terrängens 

 beskaffenhet, kullarnes höjd, sidornas olika branthet, 

 höjden öfver hafvet, snödrifvornas storlek och tiden 

 för deras bortsmältande, närheten intill glacierer etc. 

 En eller flera af samhällena kunna sålunda saknas 

 på en moränsluttning, men samhällenas inbördes pla- 

 cering är alltid densamma : buskzonen förekommer 

 aldrig nedanför Myrtillus-zonen, gräszonen aldrig of- 

 vanför samma zon o. s. v. 



Snöbetäckningens inflytande på vegetationen, som 

 är så tydligt å småkuperad terräng i videregionen, 

 kan man iakttaga i större skala högre upp på bergen. 

 De högsta partierna af bergen äro öfvertäckta med 

 lösa block, som bilda vidsträckta stenrösen ("ur", "sten- 

 ur"), i h vilka man, som hvarje bergbestigare nogsamt 

 vet, får vandra i timtal vid bestigningen af en 

 högre topp. Här och där finner man i dessa sten- 

 öknar småfläckar af sekulärt vittringsgrus, i hvilka 

 de högst gående kärlväxterna finna en sista fristad. 

 Ar nu sluttningen brant eller terrängen i allmänhet 

 så beskaffad, att något djupare snötäcke ej blir lig- 

 gande där, utan lokalen relativt tidigt barlägges, har 

 stenuren en riklig möss- och lafvegetation, som fro- 

 das under inflytande af den på dessa nivåer rådande 

 starka nederbörden och luftfuktigheten. Däremot är 

 möss- och lafvegetationen synnerligen torftig, såvida 

 den icke helt och hållet saknas, å horisontala partier 

 eller i allmänhet å sådan stenursterräng, där snön 

 hopar sig på vintern och bortsmälter först sent fram 



