263 



är stenuren ytterst torftigt beväxt, och den enda växt, 

 som trifs där, är Andrecea Blyttii: de upphöjda parti- 

 erna af sluttningen ha däremot den of van beskrifna 

 frodiga möss- och lafvegetationen. 



Men äfven i andra hänseenden kan man spåra 

 snöbetäckningens direkta inflytande på vegetationen. 

 Det är redan nämndt i inledningen, att gråvidenas 

 öfre gräns i Sarjekfjällen ligger på så växlande ni- 

 våer som 800 — 1,350 m. ö. h. Det är en ganska 

 svår sak att afgöra, h varför videna gå så olika högt 

 på nära intill hvarandra liggande berg, och jag skall 

 nu ej närmare ingå på detta kapitel, då jag ingen- 

 ting vet därom med bestämdhet. Att det ej har sin 

 orsak i den klimatiska skillnaden mellan nord- och 

 sydsidor är säkert. Det förefaller nämligen som om 

 här i de tätt hopträngda högfjällen med deras råa 

 klimat det i allmänhet ej vore någon påtaglig skill- 

 nad mellan nord- och sydsidornas vegetation. Det är 

 så många andra klimatiska faktorer, som här spela en 

 roll, såsom t. ex. närheten intill glacierer och snöbe- 

 täckningen. Att snötäckets olika mäktighet har ett 

 visst inflytaude på videgränsens läge är uppenbart: 

 videna växa ej på lokaler, där snön länge ligger kvar 

 om sommaren. En sak, som säkerligen sammanhän- 

 ger med snöbetäckningen, har jag kunnat konstatera, 

 den nämligen, att videna i allmänhet gå högre på 

 branta bergsidor än på långsluttande. Därtill torde 

 dock måhända äfven den omständigheten medverka, 

 att det är mera skydd mot uttorkande vindar utefter 

 en brant bergvägg i en trång dalgång än på ett 

 öppet, långsluttande fjäll. 



Nu tror jag, att man i Sarjekfjällen på grund- 

 valen af växtsamhällena skulle kunna få en mera na- 

 turlig indelning af fjällregionen än den Wahlenberg- 

 ska, som däremot naturligtvis har den fördelen, att 

 den äger sin giltighet i alla nordiska fjälltrakter. Då 

 en redogörelse härför ej faller inom ramen för denna 



