38 Mötet den 3 december 1898. 



syntes förekom aia allmänt på Dovre. Det är denna uppgift jag 

 härmed ber att få beriktiga. En närmare granskning af mina 

 Ålchemilice från Dovre har gifvit vid handen att i själfva vär- 

 ket intet enda exemplar tillhör Aldi, obtusa: hvad jag vid flyk- 

 tigt påseende höll för denna art, har till öfvervägande del visat 

 sig vara Alch. alpesfris. Då Alchemilla-koWekVionen i Herbarium 

 fennicum på amanuensen Harald Lindbergs initiativ blifvit öfver- 

 sänd till släktets kände monograf, d:r Buser i Geneve, har jag 

 ej nu varit i tillfälle att åny genomgå densamma. Jag känner 

 mig emellertid lifligt öfvertygad om, att resultatet af en revi- 

 sion skall utfalla såsom i ofvan anförda fall — de nordfinska 

 och lappska Alcliemilla-f ormer, hvilka härintills uppfattats som 

 A. obtusa, skola säkerligen till öfvervägande del af specialisten be- 

 tecknas såsom tillhörande A. alpestris. Däremot har jag från Aland 

 och Nyland (Kyrkslätt) sett Alchemilla-iormer, som fullständigt 

 öfverensstämma med sydsvenska och sydnorska exemplar af 

 A. obtusa. Denna art synes sålunda i Finland icke vara någon 

 utprägladt nordisk form. 



I anslutning till detta beriktigande tillåter jag mig äfven 

 denna gång framhäfva såsom min mening att det i Herbarium 

 fennicum uppbevarade Alchemilla-msitermlei vid tiden för rektor 

 Brenner och mina egna — såsom interimistiska uttryckligen 

 betecknade — bestämningar var alltför bristfälligt och otillräck- 

 ligt, alltför okritiskt och planlöst hopsamladt, att därjämte vår 

 kännedom om Alchemilla-formerna vid samma tidpunkt var 

 alltför sväfvande för att några allmänna slutledningar angående 

 dessa intressanta växters utbredning i vårt flora-område då kunde 

 anses vetenskapligt berättigade. 



Student A. K. Cajander framlade nedannämnda i Olo- 

 nets-Karelen förliden sommar af honom och student J. L Lind- 

 roth insamlade ASa/ia-former: 



l:o Salix viminaUs. Af denna för landet nya art, som är 

 en karaktärsväxt i norra Rysslands elfdalar, hade ett tiotal låg- 

 växta, unga buskar anträffats på stranden af Onega vid Vos- 

 nesenje och Schoksu. Föredragaren ansåg troligt att dessa 



