88 Årsmötet den 13 maj 1899. 



lägga märke till att den vetenskapliga forskaren såsom sådan 

 har ett fädernesland. Hotas nämligen fosterlandet af fara, så 

 verkar detta menligt också på forskningen. Går hemlandets 

 kultur under, så slår forskningen därstädes ej mer ut i blom 

 eller ger frukt, utan den blir nödvuxen, kan t. o. m. förintas. 

 Men å andra sidan kan en hotad yttre ställning också verka 

 stimulerande i fosterländsk riktning; ty under äfven ofria för- 

 hållanden måste den vetenskapliga forskningen ständigt förbli 

 fri, blott förmåga och kraft finnes. Sådana tillfällen mana ett 

 naturforskande samhälle af den art som vårt till dubbelt ar- 

 bete för fri forskning och för fosterland. 



Det gångna året har gifvit oss mångfaldiga anledningar 

 till betraktelser af ofvanstående slag, och det har gett oss skäl 

 till också andra nedslående tankar, som dock tillika äro eg- 

 nade att ytterligare egga oss till verksamhet. Vi hafva nämli- 

 gen förlorat män, som i tiden burit högt den inhemska natu- 

 ralhistoriska forskningens fana och som angifvit den väg, på 

 hvilken vi nu vandra. Evert Julius Bonsdorff, den ende 

 återstående från Åbo-perioden, den rastlöse arbetaren på olika 

 vetenskapers områden och skaparen af stora museisamlingar, af- 

 led den 30 juli 1898. Och William Nylander, den energiske 

 och mångsidige forskaren, som bragt lif i vårt samfund, gett 

 oss program för framtiden och städse lemnat oss bistånd, slu- 

 tade sitt verksamma lif den 29 april 1899. Båda hafva lemnat 

 djupa spår af sin verksamhet, båda stodo tidigare uti ledet bland 

 de arbetande och stridande samt hyllade, hvar på sitt sätt, sat- 

 sen att strid är lif. Båda stodo sedermera, också hvar på sitt 

 sätt, långt utom Sällskapet, men förblefvo det oaktadt typiska 

 representanter för dess verksamhet samt innehade under senare 

 år uti detsamma hvar sin hedersplats. Begge hafva sålunda 

 gett oss föredömen, och de stodo i sin höga ålder af 88 och 

 78 år kvar såsom höga furor öfver ungskogen, den förre med 

 af ålder härjad krona, den senare ännu intill slutet lifskraftig. 

 Med vördnad för begges minne har Sällskapet beslutit egna 

 hvardera en lefnadsteckning, men särskilda omständigheter be- 

 tinga att dessa ännu ej äro färdiga att i dag uppläsas. 



