28 Mötet den 4 november 1899. 



ska lätt att förstå. De två förstnämnda sporformerna äro för- 

 sedda med vida lösare och tunnare membran än teleutospo- 

 rerna, hvilka oftast äro bestämda att öfvervintra och på den 

 grund hafva en vanligen rätt tjock och fast membran. Uredo- 

 sporerna blifva således betydligt mera lättsmälta än vinterspo- 

 rerna. 



Det borde närmare undersökas huruvida någon eller några 

 Cecidomyia-arters larver finnas, som kunna lifnära sig af de 

 mera tjockväggiga teleutosporerna, likaså kunde det kanske löna 

 mödan att utröna, hvilka Cecidomf/ia-larver lefva af samma rost- 

 art, och om de skilda rostslagen utöfva något inflytande på samma 

 mygglarvs välbefinnande, och slutligen om dessa larver endast 

 till en del eller uteslutande äro hänvisade till svampföda m. m. 



I detta sammanhang må anföras att jag — ehuru sällan 

 — funnit Cecidomijia-laYver äta konidier af Eri/siphe- och Fero- 

 nospora-SivteT. 



Att mygglarverna genom att förtära sporer i viss mån 

 skada de resp. rostarterna är uppenbart. Men å andra sidan 

 har svampen äfven en viss nytta af larverna. Ofta ser man 

 nämligen en med sporer fullkomligt inpudrad larv långsamt 

 krypa fram på ett af parasitsvampen alldeles oberördt blad. Det 

 är naturligt att genom dyhka längre eller kortare vandringar, 

 som larverna företaga, den i fråga varande svampen har ett 

 ypperligt tillfälle att sprida sig till förut oangripna blad. Man 

 kan knappt tänka sig, att mygglarverna skulle transportera 

 spormaterial längre vägar; härtill synas de vara alltför tröga 

 af sig. Men till skilda delar på samma värdindivid kunna lar- 

 verna på sina vandringar godt föra rostsporer med sig. Iakt- 

 tagelser i denna riktning vore rätt önskliga. — I sammanhang 

 med det föregående må här omnämnas att Wagner (Zeitschr. f. 

 Pflanzenkrankh, 1896 p. 144) funnit, att snäckor bidraga till 

 spridning af sporer och konidier af Plasmopara-, Erysiphe- och 

 Puccinia-arter. 



För själfva värdväxten, som är angripen af rost, kunna 

 mygglarverna i vissa fall vara till skada, hvilket stundom rätt 

 tydligt ses på de af secidium angripna Oeranium sUvaticum och 



