Mötet den 2 december 1899. 35 



men inga egentliga hö-acarider. — Men härtill kommer ännu 

 att sjelfva hö-acaridernas förekomst är inom deras specifika 

 område rätt varierande. En lokal, hvilken en gång gifvit rik 

 skörd, kan någon vecka senare vara tom, för att kanske återigen 

 någon tid därefter vara tämligen befolkad. Dessutom äro inga- 

 lunda alla samlingar af friskt höaffall bebodda af hö-acarider. 

 I material, hemtadt ur lador med hög stenfot, stallsskullar och 

 dylika lokaler, har jag aldrig funnit acarider: det är för torrt 

 för att de därstädes skulle kunna trifvas. Däremot har jag 

 säkrast funnit dem i gamla, förfallna lador utan golf eller med 

 golf af på marken liggande virke. Några fyndorter af detta 

 slag uti min hembygd, Mäntsälä, hafva under de tvenne senast 

 förflutna somrarnas lopp lemnat materialet för nedanstående 

 förteckning. 



Fasthålla vi den »ståndortsindelning», hvilken ursprungligen 

 gett anledning till föreliggande meddelande, så urskiljas bland 

 hö-acariderna sådana former, hvilka i höaffallet ega den vigti- 

 gaste, mest karaktäristiska, i några fall enda vistelseorten, och 

 sådana, hvilka förekomma äfven på andra lokaler. Till den först- 

 nämnda kategorin räknas flere medlemmar af slägtet Cheyletus; 

 till den senare alla öfriga i nedanstående förteckning upptagna 

 acaridformer. 



Tydeus foliorum (Schrank) C. & F. (Fam. Etipodidce). Denna 

 redan före Linnés tid kända acarid är ovillkorligen den allmän- 

 naste af alla i höaffall förekommande acarider och anträffas fak- 

 tiskt å alla höfyndorter, där acaridlif öfver hufvud existerar. Som 

 andra medlemmar af familjen Etipodidce är äfven denna form 

 utmärkt för utomordentligt bräcklig kroppsbyggnad och stor 

 snabbhet i rörelser, hvilket i förening med dess ytterst ringa 

 storlek (0.4 mm) gör densamma svår att både fånga och under- 

 söka. Från andra hö-acarider skiljes Tydeus foliorum lätt på 

 sin hvita, nästan glasaktiga färg; för öfrigt har den de vanliga 

 r^cZeits-karaktärerna : oval kroppform med en tvärfåra å ryggens 

 främre del, tvåledade mandibler med smärt kloled, enkla, klubb- 

 formiga palper och korta, glest behårade extremiteter, samt 



