Mötet den o november 1900. 19 



lamprosperma, till grund vid särskiljandet af slägtets olika for- 

 mer. Förutom rätt uttömmande beskrifningar lemnar Chamisso 

 alldeles tillfyllesgörande afbildningar af fröna hos M. fontana 

 och M. lamprof^perma. Såsom varieteter af M. fontana fattar 

 han M. minor Gmel. och M. rivularis Gmel. och framhåller 

 uttryckligen, att dessa båda varieteters frön äro alldeles lika. 

 Fröna af M. fontana beskrifver Chamisso sålunda: »semine mi- 

 nori, nigro, opaco, densissime crassiuscule tuberculato, quasi 

 echinato», medan de hos M. lamprosperma karaktäriseras med 

 följande ord: »semine majori, atro-castaneo, nitente splendente, 

 leviter tenuiter areolato.» Om M. lamjjrosperma säger han, att 

 den synes vara en arktisk och alpin art, medan M. fontana 

 skulle förekomma i tempererade och varmare trakter. Skil- 

 naden mellan fröna hos M. minor och M. rivularis samt de 

 hos M. lamprosperma är således, såsom synes, högst betydlig, 

 särskildt i ögonen fallande, om man betraktar dem under mik- 

 roskopet och ej nöjer sig med en svag lup. Enligt Chamisso 

 skulle fröna hos M. lamprosperma vara svartbruna; detta 

 torde dock ej vara riktigt; jag har funnit dem såsom mogna 

 ständigt vara rent svarta. Uppgiften beror kanske därpå, att 

 exemplaren från de tvänne fyndorter han anför (Unalascha och 

 »sinus EschschoUzii») ej haft alldeles mogna frön. 



Genom granskning af ett stort antal exemplar af Montia- 

 former har jag kommit till det resultat, att man i likhet med 

 Chamisso kan fasthålla vid endast tvänne arter, M. minor Gmel. 

 och M. lamprosperma Cham, (namnet M. fontana L. kan endast 

 användas kollektivt), och skulle dessa afvika från hvarandra så 

 godt som endast genom frönas olika beskaffenhet, hvilken dock, 

 som af följande beskrifningar framgår, är högst betydlig. 



M. minor Gmel., frön smärre, 1,1, sällan 1,2 mm långa 

 (måttet taget diagonalt från fästpunkten), 1 mm breda, matta 

 (hos var. rivularis (Gmel.) ofta svagt glänsande), försedda öfver 

 hela ytan med stora, upphöjda, fint papulosa knölar, tjockska- 

 liga, hvarför de tämligen regelbundna ytcellerna otydligt fram- 

 träda under mikroskopet samt fröskalet ej spricker vid press- 

 ningen. 



