Siperialaisen lehtikuusen (Larix sibirica Led.) 

 länsirajasta. 



Kirjoittanut 



A. K. Cajander. 



Tarkemmin tietämättä, missä lehtikuusen länsiraja oikeas- 

 taan kulkee, ehdotti jo Trauvetter aikoinaan juuri sitä kasvis- 

 tollisen alueemme itäiseksi rajaksi. Eräässä aikaisemmassa esi- 

 tyksessä ^) olemme osoittaneet, että tosiaankin on syytä ulontaa 

 Fenno-Skandian aluetta lähimmiten niille tienoille, missä Larix 

 sibirican läntisimmät etuvartiot ovat. Samoille seuduille on 

 nimittäin suuren joukon muitakin siperialais-pohjoisvenäläisiä 

 kasveja — kaikkiaan kolmatta kymmentä Suomelle outoa — 

 täytynyt pysäyttää liikkeensä länttä päin. Fenno-Skandialle vie- 

 raat topografiset ja geologiset muodostumat alkavat heti maini- 

 tun rajan toisella puolella. 



On omituista, että siksi tärkeän ja helposti tunnettavan 

 puulajin kuin Larix sihirica'n länsiraja tähän asti on ollut san- 

 gen vailHnaisesti tunnettu. Schrenk 2) ilmoittaa matkallaan Pie- 

 tarista Arkangeliin kuulleensa, että lehtikuusia löytyisi Kema- 

 joen varrella, 4 penikulman päässä maantieltä pohjoiseen, sekä 

 Uhta-joen latvoilla; itse oli hän kuitenkin tavannut lehtikuusia 

 vasta 7 virstaa Konevolta (lähellä Bereschne-Dubrofskia) etelään. 



^) Meddelanden af Societas pro Fauna & Flora Fennica. 26. Helsinki. 

 1900. 



2) A. G. Schrenk, Reise nach dem Nordosten des europäischen Russ- 

 lands. Tartto 184^8 ja 1854. 



