36 Mötet den 1 december 19Ü0. 



exemplar af »P. ohioense» och jämförde dem med säkra for- 

 mer från Nord-Amerika, och fann då till min öfverraskning, att 

 desamma ingalunda öfverensstämde med den amerikanska P. 

 ohioense, men väl med exemplar från Thüringerwald (leg. Schliep- 

 hacke) och från Böhmerwald (leg. Bauer). Den af Schliephacke 

 tagna formen fördes af Limpricht ursprungligen till ]\ decipiens. 

 Det visade sig således vid mina undersökningar, att P. ohioense 

 Ren. et Card, och P. decipiens Limpr. icke äro identiska, utan 

 tvänne väl skilda arter. Olikheten mellan dessa arter är ganska 

 betydlig; särskildt framträder den i bladlamellernas byggnad. 

 Dä jag för en tid sedan till Botanisches Centralblatt insändt en 

 utredning jämte afbildningar af dessa Polytrichiim-i or mer, in- 

 skränker jag mig nu till att endast nämna, att dessa tvänne 

 arter lättast kunna åtskiljas på lamellernas ändcell, hvilken i 

 tvärsnitt hos P. ohioense är starkt förtjockad och alltid konvex, 

 medan den hos P. decipiens åter har tunna väggar samt är till 

 formen varierande, de flesta dock upptill något intryckta; äfven 

 sedda från sidan visa sig lamellerna alldeles olika, lamellkanten 

 hos P. ohioense är fullkomligt jämn, hos P. decijnens tydligt 

 crenulerad. 



Äfven dessa arters utbredning är olika. I Europa finnes 

 endast P. decipiens, i Amerika däremot både P. ohioense och 

 P. decipiens; den senare dock, så vidt jag kunnat finna, betyd- 

 ligt sällsyntare och jämte P. ohioense så godt som alldeles er- 

 sättande P attenuatum Menz. (se för öfrigt min uppsats, On 

 some species of Polytrichum i Botan. Centralblatt, 1900 n. 50). 



Vid granskningen af de i Musei samlingar förvarade exem- 

 plar af P. attenuatum fann jag P. decipiens äfven från Tavastia 

 australis. Korpilahti, Pajusalmi, 11. 8. 1873, leg. E. Wainio, 

 bestämd till P attenuatum v. brachycarpum Lindb. 



Amblystegium capillifolium (Warnst.) Lindb. fil. 



Exemplar af denna hos oss ej förr observerade art, hvilka 

 öfverensstämma med den af Limpricht lemnade beskrifningen 

 (Die Laubmoose, III, 402) och blifvit af VVarnstorf godkända, 

 anträftade jag sommaren 1897 på en våt strandäng på Siko- 



