88 Mötet den 2 mars 1901. 



Då de P. humile och P. pulchellum åtskiljande karaktärerna 

 synas mig vara af mindre vikt och sannolikt bero på de olika 

 klimatiska förhållanden, hvarunder formerna i fråga vuxit, före- 

 faller det mig riktigast att ej betrakta dem såsom skilda arter, 

 hvilket flere nyare författare gjort, utan P. imlchellum möjligen 

 såsom en underart af P. humile. Detta senare namn är betyd- 

 ligt tidigare gifvet och det åt former med mycket vidsträcktare 

 utbredning, hvarför det bör reserveras åt hufvudformen. Vill 

 man ej betrakta dessa tvänne former så pass väl skilda som 

 jag ansett dem vara, utan som identiska, måste namnet P. hu- 

 mile såsom äldre komma till användning. 



Prof. J. A. Palmen uppläste ett af lektor J. E. Furuhjelm 

 på Evois insändt sålydande meddelande 



Ett vandringståg af Sciara-larver. 



Den 25 juli 1899 omkring kl. 6 e. m. fick jag bud om att 

 ett underligt, ormlikt djur rörde sig på den genom Evois forst- 

 institut ledande landsvägen. Det rörde sig sakta framåt längs 

 vägen, sade man, emellanåt gick det sönder i bitar, men dessa 

 förenade sig åter, och det hela rörde sig allt vidare framåt. Kom- 

 men till stället såg jag en af hopklumpade dipter-larver bildad, 

 bandlikt långsträckt massa, i tvärgenomskärning rund eller nå- 

 got plattad, omkring 60 cm lång och 6 ä 8 cm bred. Larver- 

 nas utseende öfverensstämde med den beskrifning af Sciara- 

 larver jag funnit uti för mig tillgänglig zoologisk litteratur; de 

 voro omkring l.i cm långa, fotlösa, hvitaktiga med genomskim- 

 rande, mörk tarmkanal, svart glänsande hufvud och tämligen 

 tydliga mundelar. Ijarvtåget framskred sakta längs en lands- 

 väg, som, till följd af ett regn några timmar förut, nu var fuktig 

 och slipprig. Vid min ankomst hade det från midten af vägen 

 vändt sig mot den ena vägkanten. Marken var på vägens båda 

 sidor gräsbeväxt, och allt efter hand som tåget nådde in i gräset, 

 tycktes det upplösa sig i det larverna åtskildes och försvunna 

 i gräset. Från det ställe, där larvtåget då befann sig, kunde 

 spåret efter dess framskridande längs vägen tydligt urskiljas 



