1. X, 1904. E. Reuter, Angrepp på päronfrukt af Eriophyes piri. 15 
gamla trädets äfven annars, af skador å stammen förorsakade, 
jämförelsevis ringa växtkraft. 
En annan, egendomlig omständighet var emellertid ännu 
mer i ögonen fallande. I samtliga förut af mig iakttagna fall hade 
nämnda acariders angrepp å päronträden hänfört sig uteslutande 
till bladen, medan däremot själfva frukterna af desamma läm- 
nats fullkomligt oberörda; indirekt kan dock naturligtvis frukt- 
bildningen i mer eller mindre hög grad påverkas äfven af 
angreppen på bladen, i det att den röner ett menligt inflytande 
af den häraf föranledda allmänna nedsättningen i trädets växt- 
kraft. I förevarande fall voro emellertid icke blott bladen, utan 
äfven själfva frukterna direkt angripna af ifrågavarande 
acarider. Päronkarterna ä detta träd visade i stället för en 
slät och glänsande yta —— ett utseende, som den oskadade päron- 
frukten i regeln företer äfven a träd med af £. piri inficierade 
blad — en påfallande ojämn, knottrig och skrynklig samt matt 
vta; i en del fall syntes redan tecken till ett begynnande för- 
vissnande hos den unga frukten. I genomsnitt voro därjämte 
karterna å detta träd mindre utvecklade än ä andra närstående, 
a hvilkas karter något angrepp icke kunde förmärkas. En 
senare företagen mikroskopisk undersökning gaf vid handen, 
att ofvannämnda päronkarters egendomliga utseende betingats 
däraf, att åtskilliga partier a deras yta företedde upphöjningar 
snarlika de å bladen förekommande bläddrorna, medan andra, 
mellanliggande partier föreföllo skrumpnade och nagot insjunkna. 
Att dessa upphöjda partier verkligen förorsakats af nämnda 
acarid, framgick än ytterligare af den omständigheten, att de- 
samma hvar och en företedde ett dylikt ingångshål som bläd- 
drorna a bladen. Och slutligen blef hvarje tvifvel härom undan- 
röjdt, då jag under mikroskopet kunde iakttaga acariden själf 
krypande ut och in genom sagda hål. På en och samma päron- 
kart observerades åtskilliga exemplar af densamma. 
Vid ett den 26 september förnyadt besök företedde ifråga- 
varande päronträd en sorglig anblick. Eriophyidcecidierna hade 
öfverallt antagit en mörkbrun färg, hvarigenom de flesta blad 
erhållit ett starkt fläckigt utseende; många blad hade i förtid 
