8. IV. 1905. Lindberg, Finlands Hippuris-former. 107 
Luchses aufgeführt (vgl. Linsto w, Compendium der Helmin- 
thologie, 1878 pag. 32). 
Amanuens Harald Lindberg redogjorde för 
Finlands Hippuris-former. 
Såsom kändt upptagas i de flesta floror, äfven de nyaste, 
tvenne former af Hippuris vulgaris L., nämligen H. fluviatilis 
Weber och H. maritima Hellenius. De betecknas dels såsom 
varieteter, dels som tillfälliga ståndortsformer. Att den förra 
endast är att betraktas såsom en af rinnande vatten frambragt 
form, torde alla vara ense om; att den senare åter anses så- 
som endast en saltvattens form af H. vulgaris, synes mig där- 
emot ej vara riktigt. Det har länge varit min tanke, att H. 
maritima har ett högre systematiskt värde än A. fluviatilis. 
Ett bevis för denna min äsikt torde följande vara. Jag räkade 
nämligen tillfälligtvis för nägon tid sedan pä exemplar af säväl 
H. vulgaris som H. maritima, tagna pä alldeles samma ställe, 
en grund hafsvik vid Svartbäck i Ingå, Nyl. Häraf framgår 
således, att, dä bägge formerna växa pä samma ställe, den se- 
nare ej kan anses såsom blott en ständortsform af den förra. 
Mot det senare antagandet talar äfven formens geografiska ut- 
bredning. Skulle H. maritima endast vara en ständortsform 
at H. vulgaris, borde den finnas längs kusterna ti!l alla de 
omräden, där H. vulgaris finnes; sä är dock ej fallet, utan är 
densamma inskränkt till de nordligaste delarna af Europa, Asien 
och Amerika. Säkert är den känd endast frän Norge, Sverige, 
Finland, Norra-Ryssland, Sibiriens kuster samt frän Nord-Ame- 
rika, där den enligt Britton's flora är utbredd frän Labrador 
till Hudson Bay samt äfven anförd frän Alaska. 1 Blytt's 
Norges flora finnes den uppgifven frän endast trenne ställen i 
nordligaste Norge, nämligen frän Saltdalen, Porsanger och Vadsö. 
I Lange's danska flora liksom i Marsson's Flora von Neu- 
Vorpommern söker man H. maritima förgäfves; i bägge dessa 
upptages endast var. fluviatilis. Ascherson och Grebner 
