34 Palmén, Naturalhistoriens ställning i Finlands läroverk. 2. XII. 1905 
samhället en lika viktig stormakt, som resultaten af öfriga na- 
turvetenskapers i det dagliga lifvet djupt ingripande uppfin- 
ningar. Forskning bedrifves också uti vårt aflägsna land i na- 
turalhistoria i jämbredd med den i öfriga vetenskapsgrenar. 
Egna samfund uppbära den, och resultaten äro både kända 
och erkända långt utom landets gränser. 
Men på ett viktigt område har naturalhistorien på ett be- 
klagansvärdt sätt blifvit på efterkälken, hämmad: på skolans. 
Det fanns en tid, då en af våra stormän varnade den stu- 
derande ungdomen för att rikta sina studier åt naturen, — på 
det som fås ,tunkiosta ja tunkion vierestä*. I stället uppma- 
nade han de unga att vända sitt intresse åt historia och filo- 
sofi. Men en sådan uppfattning hindrade icke J. W. Snellman 
att skatta högt äfven naturalhistoriens sträfvanden, blott dessa 
afsågo ideella resultat. Skulle han nu ge råd, så behöfde vi 
ej befara, att läroämnet sattes lågt på skalan. 
Men under tiden, som gått sedan dess, har naturalhisto- 
rien 1 läroverken ej fått förkofras. Den har ej ens fått stå stilla 
i sina gamla gängor, utan degraderats. Man studerar den nu 
icke mera på 4—8Ö:de klassen, då ynglingen vaknar, utan pä 
3—5(—6) såsom barn. Resultatet blir också därefter. Visser- 
ligen har en del af de unga studenterna i denna kunskaps- 
gren utvecklats också under senaste skolår, men de ha gjort 
det i trots af skolordningen. En stor del har stannat på barns- 
lig ståndpunkt, och många ha alldeles degenererat. De kunna 
ej ens se i naturen med egna ögon, ej redogöra för hvad de 
måhända iakttaga, än mindre tänka däröfver och draga slut- 
satser. De äro så att säga inätvända i följd af idel gram- 
matik, matematik och dylika discipliner. Naturalhistorisk un- 
dervisning i skolan håller hos oss på att gå under, samtidigt 
som forskning pä samma område florerar. 
Naturligtvis kan studiet vid universitetet undvara skolans 
handledning i en del naturvetenskaper, exempelvis kemin, eme- 
dan ämnets egen art kan medgifva det. Men naturalhistorien 
är af annan art. Den utgår från omedelbara iakttagelser i själfva 
naturen, hvilka redan från tidiga år intressera ungdomen, och 
från samlande och ordnande, som utgöra en alldeles natur- 
lig sysselsättning för densamma. Säsom läroämnen måste 
